КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №640/21125/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "СЕКТОР" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "СЕКТОР" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № 00300850704 від 20.04.2021 року та № 00300820704 від 20.04.2021 року.
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях, а не на належних, допустимих і достатніх доказах. Позивач зазначає, що податковий кредит сформовано на підставі належним чином зареєстрованих податкових накладних, первинних документів, видаткових накладних, рахунків, платіжних доручень та документів бухгалтерського обліку, які підтверджують фактичне придбання товарів і послуг у контрагентів. Позивач вказує, що вказані операції підтверджуються відповідними рахунками, платіжними дорученнями, видатковими накладними та зареєстрованими податковими накладними, а тому суми податку на додану вартість були правомірно включені до складу податкового кредиту. Позивач також зазначає, що ТОВ «БК «СЕКТОР» є будівельно-монтажною компанією, здійснює комплексні будівельно-монтажні роботи згідно з відповідними кодами КВЕД та ліцензією №10-Л від 12.02.2020 на виконання будівельних та монтажних робіт загального призначення, монтаж внутрішніх інженерних мереж та монтаж зовнішніх інженерних мереж. На думку позивача, придбані будівельні матеріали були призначені для використання у господарській діяльності підприємства, а саме для виконання будівельних та монтажних робіт, тому підстави для нарахування компенсуючих податкових зобов`язань відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України відсутні. Позивач наголошує, що сам факт нереалізації придбаних товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2020 не свідчить про їх використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків. Податковий кодекс України не пов`язує право платника податку на податковий кредит виключно з фактичним використанням товарів у тому самому звітному періоді, у якому такі товари були придбані. Позивач вказує, що будівельні матеріали могли зберігатися не лише у складському приміщенні, а й на будівельних майданчиках, що є типовим для господарської діяльності будівельно-монтажного підприємства. Щодо доводів контролюючого органу про непроведення інвентаризації у присутності представників ГУ ДПС у м. Києві, позивач зазначає, що Податковий кодекс України не передбачає обов`язку платника податків проводити інвентаризацію саме у присутності представників контролюючого органу. Вимога податкового органу про проведення інвентаризації за участі перевіряючих, на думку позивача, не ґрунтується на приписах чинного законодавства. Окремо позивач звертає увагу, що контролюючим органом не доведено відсутність придбаних товарно-матеріальних цінностей, не доведено їх використання поза межами господарської діяльності, не встановлено нереальності господарських операцій, не наведено доказів ризиковості контрагентів чи наявності кримінальних проваджень щодо них. Також позивач вказує, що висновки акта перевірки щодо розміру нереалізованих товарно-матеріальних цінностей є необґрунтованими, оскільки акт не містить належного пояснення, чому саме сума 4 464 636 грн, у тому числі ПДВ 744 106 грн, визначена як сума товарів, що нібито не використані у господарській діяльності. Крім того, позивач зазначає, що податкові накладні, виписані на адресу Київського квартирно-експлуатаційного управління, були зареєстровані, а до декларації з ПДВ за листопад 2020 року внесено відповідні уточнення, тому висновки контролюючого органу в цій частині також є необґрунтованими.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Сектор" залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 13 739,73 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2021 року прийнято позовну заяву в адміністративній справі №640/21125/21 до розгляду судді Арсірій Р.О. та відкрито провадження у справі.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 адміністративну справу №640/21125/21 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., ухвалено здійснювати розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В матеріалах справи наявні:
-відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти задоволення позову заперечує та вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними. У відзиві відповідач зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «БК «СЕКТОР» з питань законності декларування від`ємного значення з ПДВ за грудень 2020 року. За результатами перевірки встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення з ПДВ є перевищення обсягів придбання товарів над обсягами їх реалізації. Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2020 року на суму 744 106 грн, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на суму 516 804 грн, а також до завищення від`ємного значення на суму 269 977 грн. Відповідач вказує, що під час перевірки позивачу вручалися запити про надання інформації, первинних документів та їх копій, однак позивач надав не всі документи, які, на думку контролюючого органу, були необхідні для перевірки. У зв`язку з цим ГУ ДПС у м. Києві складено акти про ненадання документів та акти про ненадання пояснень і їх документального підтвердження. Відповідач зазначає, що згідно з даними ЄРПН на адресу позивача було зареєстровано податкові накладні з номенклатурою «будівельні матеріали», які були відображені позивачем у складі податкового кредиту відповідних податкових періодів. Разом з тим перевіркою встановлено, що станом на 31.12.2020 позивачем не реалізовано придбані товарно-матеріальні цінності на загальну суму 4 464 636 грн, у тому числі ПДВ 744 106 грн. Відповідач також посилається на те, що позивачем до перевірки надано договір суборенди складського приміщення площею 52,4 кв. м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6. На думку відповідача, враховуючи значну кількість придбаних будівельних матеріалів, фізичне розміщення таких матеріалів у зазначеному складському приміщенні є неможливим. Крім того, відповідач вказує, що відповідно до податкового розрахунку за формою №1-ДФ за IV квартал 2020 року кількість працюючих у ТОВ «БК «СЕКТОР» становила 6 осіб, що, на думку контролюючого органу, ставить під сумнів можливість використання значної кількості придбаних товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності наявним трудовим ресурсом. Відповідач також зазначає, що позивач не надав до перевірки товарно-транспортної документації, документів на списання будівельних матеріалів, документального підтвердження операцій, пов`язаних з доставкою вантажів, документів щодо ведення складського обліку, довіреностей на отримання товару. Посилаючись на пункт 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, відповідач вважає, що документи, не надані платником податків до закінчення перевірки або у строки, визначені пунктом 86.7 статті 86 ПК України, вважаються відсутніми на час складення податкової звітності. Також відповідач зазначає, що на підставі запиту від 18.02.2021 позивач мав провести інвентаризацію фактично наявних товарно-матеріальних цінностей у присутності представників ГУ ДПС у м. Києві, однак не повідомив контролюючий орган про час та місце проведення такої інвентаризації у межах строків перевірки. На думку відповідача, у зв`язку з відсутністю можливості провести інвентаризацію у присутності представників ГУ ДПС у м. Києві дані позивача про наявність товарно-матеріальних цінностей підтвердити неможливо, а використання придбаних товарів у господарській діяльності не підтверджується. Відповідач також посилається на наявність податкових накладних, виписаних позивачем на адресу Київського квартирно-експлуатаційного управління за листопад 2020 року, які, за твердженням податкового органу, мали статус «реєстрацію зупинено», а суми податкових зобов`язань за ними не були включені до податкової декларації з ПДВ за листопад 2020 року. Крім того, відповідач зазначає, що формальна наявність договорів, видаткових накладних, рахунків на оплату та інших первинних документів сама по собі не є беззаперечним підтвердженням реальності господарських операцій, якщо встановлені обставини виключають можливість їх фактичного здійснення.
-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач не погоджується з доводами відповідача та вважає їх необґрунтованими. Позивач зазначає, що перевірку проведено на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а тому предмет такої перевірки був обмежений виключно питаннями законності декларування заявленого до бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. Позивач вказує, що через загрозу поширення COVID-19 працівників адміністративного підрозділу було переведено на дистанційну роботу, а офіс товариства перебував на карантині, про що ГУ ДПС у м. Києві було повідомлено листом від 10.02.2021 №5. Позивач наголошує, що до перевірки були надані первинні документи, розрахункові документи, документи бухгалтерського і податкового обліку, які підтверджують законність декларування від`ємного значення з ПДВ за грудень 2020 року. Також позивач зазначає, що ТОВ «БК «СЕКТОР» використовує вантажний автомобіль для вантажоперевезень, про що контролюючий орган був повідомлений шляхом подання повідомлення за формою №20-ОПП від 02.04.2020. Щодо доводів відповідача про неможливість зберігання товарно-матеріальних цінностей у складському приміщенні площею 52,4 кв. м, позивач зазначає, що будівельні матеріали зберігалися не лише у складському приміщенні, а й на будівельних майданчиках. Позивач також звертає увагу, що акт перевірки не містить посилань на наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів, не містить відомостей про відповідність контрагентів критеріям ризиковості платників ПДВ, а також не містить доказів того, що придбані будівельні матеріали фактично відсутні або використані не у господарській діяльності. Щодо інвентаризації позивач зазначає, що Податковий кодекс України не передбачає права контролюючого органу вимагати проведення інвентаризації саме у присутності його представників, а також не передбачає обов`язку платника податків залучати контролюючий орган до проведення інвентаризації. Позивач зазначає, що ТОВ «БК «СЕКТОР» є будівельно-монтажною компанією, має відповідну ліцензію, штат працівників будівельних професій, а тому придбані будівельні матеріали об`єктивно пов`язані з його господарською діяльністю. Крім того, позивач зазначає, що контролюючий орган неправильно визначив суми оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а акт перевірки не містить належного пояснення, чому саме не реалізовано товарно-матеріальних цінностей на суму 4 464 636 грн, у тому числі ПДВ 744 106 грн. Щодо податкових накладних, виписаних на адресу Київського квартирно-експлуатаційного управління, позивач зазначає, що такі податкові накладні були зареєстровані, що підтверджується рішеннями ГУ ДПС у м. Києві, а до декларації з ПДВ за листопад 2020 року були внесені уточнення.
-клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск звернення позивача до суду, з приводу якої суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.04.2021 №00300850704 та №00300820704. 
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивач скористався процедурою адміністративного оскарження та звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на податкові повідомлення-рішення, копію якої направив до ГУ ДПС у м. Києві.
Рішенням Державної податкової служби України від 07.07.2021 №15359/6/99-00-06-01-05-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення — без змін.
Зазначене рішення за результатами адміністративного оскарження позивач отримав 15.07.2021.
Відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
Згідно з частиною четвертою статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги.
У цій справі позивач направив позовну заяву до суду 27.07.2021, тобто після отримання 15.07.2021 рішення ДПС України за результатами адміністративного оскарження та у межах строку звернення до суду.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, а тому підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні.
З огляду на викладене, клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «СЕКТОР» є суб`єктом господарювання, який здійснює будівельно-монтажну діяльність, має відповідні види економічної діяльності та ліцензію на виконання будівельних і монтажних робіт.
У грудні 2020 року позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість, у якій задекларував від`ємне значення з податку на додану вартість.
На підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 08.02.2021 №1173-п у період з 11.02.2021 по 24.02.2021 контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «БК «СЕКТОР» з питань законності декларування від`ємного значення з ПДВ за грудень 2020 року.
За результатами перевірки складено акт від 03.03.2021 №17283/26-15-07-04-03/42302655, у якому контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Зокрема, контролюючий орган вказав, що позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ за грудень 2020 року, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, а також до завищення суми від`ємного значення з ПДВ.
Підставою для таких висновків стало те, що станом на 31.12.2020 позивач, не реалізував придбані товарно-матеріальні цінності на загальну суму 4 464 636 грн, у тому числі ПДВ 744 106 грн, а отже мав нарахувати податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Крім того, податковий орган послався на недостатню площу складського приміщення, відсутність окремих документів, непроведення інвентаризації у присутності представників контролюючого органу, незначну кількість працівників та відсутність підтвердження використання придбаних товарів у господарській діяльності.
Не погоджуючись із висновками акта перевірки, позивач 25.03.2021 подав заперечення на акт перевірки.
Рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 13.04.2021 №6763/1/26-15-07-04-03-13 висновки акта перевірки залишено без змін.
На підставі акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.04.2021 №00300850704 та №00300820704.
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою.
Рішенням ДПС України від 07.07.2021 №15359/6/99-00-06-01-05-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення — без змін. 
Зазначене рішення позивач отримав 15.07.2021.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.
Правовідносини у сфері справляння податків і зборів, визначення прав та обов`язків платників податків, компетенції контролюючих органів, повноважень та обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, ведення яких передбачено законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ — це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує факт її здійснення.
Відповідно до статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Отже, саме первинні документи є основним доказом фактичного здійснення господарської операції та підтвердженням правомірності формування показників податкового обліку.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність — це діяльність особи, пов`язана з виробництвом, реалізацією товарів, виконанням робіт або наданням послуг, спрямована на отримання доходу та здійснювана такою особою самостійно або через інші особи.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені (нараховані) у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів чи послуг та складається із сум податку, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням товарів та послуг для використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, не підтверджені належними документами, зокрема зареєстрованими податковими накладними.
Підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платника податків нарахувати податкові зобов`язання у разі, якщо придбані товари або послуги починають використовуватись в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Таким чином, для застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України контролюючий орган повинен довести факт використання придбаних товарів саме поза межами господарської діяльності платника податків.
Саме лише припущення про відсутність підтвердження використання товарів у господарській діяльності не може свідчити про наявність підстав для нарахування компенсуючих податкових зобов`язань.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що правові наслідки у сфері податкового обліку створює саме реальна господарська операція, яка спричиняє фактичний рух активів, зміну майнового стану платника податків та здійснюється з діловою метою в межах його господарської діяльності.
При цьому оцінка реальності господарської операції повинна здійснюватися на підставі всебічного аналізу всієї сукупності доказів, а не окремих припущень контролюючого органу щодо можливості або неможливості здійснення певної діяльності.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2019 у справі №820/817/17, відповідно до якої вимога контролюючого органу щодо проведення інвентаризації виключно у присутності представників податкового органу не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а відсутність такої інвентаризації сама по собі не може бути достатньою підставою для висновку про порушення податкового законодавства.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №640/467/19 зазначено, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути належним чином мотивованим, містити конкретні фактичні та юридичні підстави його прийняття, а висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях або ймовірних висновках.
Суд також бере до уваги практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що втручання держави у майнові права особи повинно бути належним чином обґрунтованим та базуватися на достатніх і переконливих доказах.
У рішенні у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що добросовісний платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за відсутності доказів його неправомірної поведінки, а державні органи не вправі покладати на особу надмірний індивідуальний тягар у зв`язку з недоліками адміністрування податків або недоведеними припущеннями контролюючих органів.
Як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 20.04.2021 №00300850704 та №00300820704 стали висновки акта документальної позапланової виїзної перевірки від 03.03.2021 №17283/26-15-07-04-03/42302655, відповідно до яких контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 187.1 статті 187 та підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що, на думку податкового органу, призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 744 106 грн, заниження суми ПДВ до сплати на 516 804 грн та завищення від`ємного значення ПДВ на 269 977 грн.
З аналізу акта перевірки вбачається, що фактичною підставою для таких висновків стало твердження контролюючого органу про неможливість підтвердження використання придбаних позивачем товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності, відсутність можливості провести інвентаризацію у присутності представників податкового органу, ненадання окремих документів під час проведення перевірки, а також припущення про неможливість зберігання придбаних будівельних матеріалів у складському приміщенні площею 52,4 кв.м.
Разом з тим судом встановлено, що позивачем як під час адміністративного оскарження, так і під час судового розгляду надано первинну бухгалтерську документацію, яка підтверджує фактичне здійснення господарських операцій із придбання товарно-матеріальних цінностей, формування податкового кредиту та використання придбаних матеріалів у межах здійснюваної господарської діяльності.
Зокрема, матеріали справи містять договори, рахунки-фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, документи бухгалтерського обліку та інші первинні документи щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «ДТІ ГРУП», ТОВ «АНТА», ТОВ «ГВФ-БУД», ТОВ «МІК БК», ТОВ «Дарвін Україна», ТОВ «Торгова компанія «Оскар», ТОВ «Стіл Хаб», ТОВ «Сітка Захід Україна», ТОВ «Покрівська садиба», ПП «Справжня імперія вікон» та іншими контрагентами.
При цьому відповідачем не встановлено недійсності зазначених документів, не наведено обставин щодо їх підроблення або невідповідності фактичним господарським операціям, не доведено відсутності реального руху активів чи безтоварності спірних операцій.
Суд звертає увагу, що в акті перевірки відсутні будь-які висновки про фіктивність контрагентів позивача, відсутність у них статусу платників податку на додану вартість, відсутність зареєстрованих податкових накладних, а також відсутні посилання на вироки суду, матеріали кримінальних проваджень чи інші докази, які б свідчили про нереальність господарських операцій.
Навпаки, матеріалами справи підтверджується, що всі суми податку на додану вартість були сформовані на підставі зареєстрованих податкових накладних та первинних документів, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності достатніх складських приміщень для зберігання придбаних товарно-матеріальних цінностей.
Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях посадових осіб ДПС щодо можливості або неможливості фізичного розміщення будівельних матеріалів у відповідному приміщенні та не підтверджені жодними належними доказами. Будь-яких розрахунків, експертних досліджень, оглядів місця зберігання або інших об`єктивних даних, які б підтверджували зазначений висновок, матеріали перевірки не містять.
Крім того, суд враховує пояснення позивача про те, що придбані будівельні матеріали зберігались не лише на орендованому складі, але й безпосередньо на будівельних майданчиках, де виконувалися будівельно-монтажні роботи. 
Зазначені обставини відповідачем належними доказами не спростовані.
Не можуть братися судом і доводи відповідача щодо недостатньої кількості працівників у штаті підприємства.
Сам по собі факт недостатньої кількості працівників не може свідчити про неможливість здійснення господарської діяльності чи використання придбаних матеріалів у виробничому процесі, оскільки чинне законодавство не встановлює обов`язкової кількості працівників для здійснення будівельної діяльності, а контролюючим органом не досліджувалося питання залучення підрядних організацій, субпідрядників, орендованої техніки або інших способів організації господарської діяльності.
Щодо посилань відповідача на непроведення інвентаризації у присутності представників податкового органу, суд зазначає, що вимога контролюючого органу про проведення інвентаризації саме за участю представників ДПС не передбачена нормами Податкового кодексу України.
Правова позиція щодо відсутності у платника податків обов`язку забезпечувати проведення інвентаризації у присутності представників контролюючого органу викладена Верховним Судом у постанові від 13.02.2019 у справі №820/817/17.
Також суд не приймає доводи відповідача про ненадання окремих документів під час перевірки як безумовну підставу для висновку про відсутність господарських операцій.
Положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України не звільняють контролюючий орган від обов`язку довести фактичне порушення податкового законодавства. Сам по собі факт ненадання окремих документів не підтверджує автоматично використання товарів поза межами господарської діяльності та не може підміняти собою належне доказування.
Оцінюючи доводи відповідача щодо необхідності застосування підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, суд виходить з того, що для виникнення обов`язку нарахування компенсуючих податкових зобов`язань контролюючий орган повинен довести факт використання придбаних товарів саме в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.
Водночас жодного доказу такого використання відповідачем не надано.
Фактично висновок про необхідність застосування положень пункту 198.5 статті 198 ПК України зроблено виключно на підставі припущення про відсутність підтвердження використання товарів у господарській діяльності, що суперечить принципу індивідуальної відповідальності платника податків та правилам доказування в адміністративному судочинстві.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.03.2020 у справі №640/467/19, відповідно до якої рішення суб`єкта владних повноважень повинно містити належне мотивування та ґрунтуватися на встановлених фактичних обставинах, а не на припущеннях.
Разом із тим аналіз акта перевірки свідчить, що відповідач не навів належного обґрунтування визначеної ним суми нереалізованих товарно-матеріальних цінностей у розмірі 4 464 636 грн та відповідної суми податку на додану вартість 744 106 грн. Акт перевірки не містить зрозумілого алгоритму розрахунку зазначених показників та не дає можливості перевірити правильність здійснених податковим органом висновків.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.
Однак у ході судового розгляду відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що придбані позивачем товарно-матеріальні цінності були відсутні, використані поза межами господарської діяльності або не пов`язані з діяльністю підприємства.
Натомість сукупність наданих позивачем доказів підтверджує фактичне здійснення господарських операцій, реальність придбання товарів, наявність зареєстрованих податкових накладних та правомірність формування податкового кредиту.
За таких обставин суд дійшов висновку, що висновки акта перевірки від 03.03.2021 №17283/26-15-07-04-03/42302655 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.04.2021 №00300850704 та №00300820704 прийняті без належного фактичного та правового обґрунтування, з порушенням вимог податкового законодавства та принципу обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги — задоволенню в повному обсязі.
Інші доводи сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір на загальну суму 13739,73 грн. (платіжне доручення №256 від 09.08.2021).
З огляду на те, що адміністративний позов задоволено, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 13739,73 грн.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "СЕКТОР" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № 00300850704 від 20.04.2021 року та № 00300820704 від 20.04.2021 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "СЕКТОР" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13739,73 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.