ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року   Справа № 903/905/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Козел Любові Степанівни на рішення Господарського суду Волинської області від 16.02.2026 у справі № 903/905/25 (суддя Бідюк С.В., повний текст складено 25.02.2026) 
за позовом Комунального підприємства "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Козел Любові Степанівни
про стягнення 295 823, 72 грн

Дана постанова ухвалена поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Олексюк Г. Є.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради (далі - позивач, КП "Нововолинськтеплокомуненерго") звернулося до Господарського суду Волинської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Козел Любові Степанівни (далі - відповідач, ФОП Козел Л.С.) про стягнення 229 200,08 грн основного боргу, 54 725,76 грн інфляційних втрат та 11 897,88 грн 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період листопад 2021 - липень 2025 КП "Нововолинськтеплокомуненерго" надавало ФОП Козел Л.С. послуги з постачання теплової енергії на підставі договору від 01.10.2021 № 203, водночас відповідач належним чином отримані послуги не оплачував.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 16.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Козел Л.С. на користь КП "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради 229 200, 08 грн основного боргу, 43 711, 84 грн інфляційних втрат, 11 885,82 грн 3 % річних, а також 4271,97 грн витрат по сплаті судового збору. Відмовлено у позові в частині стягнення 11 013,92 грн інфляційних втрат та 12,06 грн - 3 % річних.
Суд першої інстанції, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ФОП Козел Л.С. на рішення Господарського суду Волинської області від 16.02.2026 у справі № 903/905/25, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким відмовити у позові.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- позивачем визначався довільний обсяг споживання теплової енергії, без урахування показань вузла комерційного обліку. Через невиконання позивачем вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" ним безпідставно здійснюється нарахування обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку відповідно до середніх розрахункових показників, зокрема, як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі / будинку. Для 1-5 поверхової будівні вищезазначена частка становить 25 %. Згідно з довідкою, виданою головою ОСББ, у під`їздах будинку за адресою: сел. Благодатне, вул. Миру, буд. 9, відсутні стояки теплової мережі та теплопостачання. Відтак у позивача відсутні будь–які витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби;
- позивачем не виконано обов`язку щодо обладнання будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, вузлом комерційного обліку теплової енергії, а тому ним безпідставно здійснюється нарахування коштів за послуги, які не надаються відповідачу. Враховуючи наявність у відповідача вузла обліку теплової енергії, розрахунок повинен здійснюватися виключно за показниками вузла комерційного обліку. У зазначених відносинах не повинна застосовуватись Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358), оскільки вона суперечить вимогам Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання";
- судом першої інстанції не взято до уваги те, що розрахунок обсягу спожитої теплової енергії (у спірному випадку) можливий виключно у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах; про зазначену обставину відповідач наголошував в суді першої інстанції;
- враховуючи наявність у відповідача вузла обліку теплової енергії, розрахунок за її споживання повинен здійснюватись виключно за показниками вузла комерційного обліку теплової енергії;
- фактично у даному випадку, при відсутності використання теплової енергії, використання альтернативних джерел опалення площі, відповідач зобов`язаний сплачувати 50% від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень;
- судом першої інстанції взагалі не надано будь - якої оцінки правомірності застосування п. 1 розділу VI Методики, застосування якої при відсутності зазгальнобудинкового приладу комерційного обліку теплової енергії призводить до безпідставних нарахувань оплати за комунальні послуги, які відповідачем не отримуються;
- при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем подавалось клопотання про призначення судової економічної експертизи, яка б змогла дати відповіді на питання підставності застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, та правомірності проведення розрахунків, які надавалися позивачем. Однак у задоволенні клопотання про проведення такої експертизи було відмовлено;
- відповідач не може надати будь – якого альтернативного розрахунку, який передбачений згаданою Методикою та повинен бути застосований у даному випадку, оскільки усі вихідні дані для проведення такого розрахунку перебувають у розпорядженні позивача, а застосування формул розрахунку, передбачених Методикою, потребують спеціальних знань;
- позивач звернувся з позовною заявою у жовтні 2025, а тому розрахунок заборгованості за період з жовтня 2021 по жовтень 2022 є безпідставним через пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідач зазначає, що до 28.02.2025 відносини, які існували між позивачем та відповідачем, регламентувались нормами Господарського кодексу України, які не передбачали зупинення строків позовної давності у спірних правовідносинах;
- позивачем не надано жодних доказів того, що запровадження воєнного стану на території України унеможливило вчинення позивачем відповідних процесуальних дій протягом встановленого законом строку. Відтак, вважає, що висновок суду про те, що позивачем не пропущено встановлений законом строк позовної давності, є помилковим, тому розрахунок заборгованості за період з жовтня 2021 по жовтень 2022 є безпідставним через пропуск позивачем строку позовної давності.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В.
Листом від 18.03.2026 з Господарського суду Волинської області витребувано матеріали справи.
25.03.2026 матеріали справи надійшли до суду.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 27.03.2026 відкрито провадження за апеляційною скаргою ФОП Козел Л.С. на рішення Господарського суду Волинської області від 16.02.2026 у справі № 903/905/25. Повідомлено учасників справи, що розгляд справи буде здійснюватися у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

КП "Нововолинськтеплокомуненерго" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає наступне:
- відповідно до підпунктів 3, 13 та 15 пункту 35 договору № 203, відповідач зобов`язаний оплачувати послугу за встановленими відповідно до законодавства тарифами, щомісячно повертати на адресу виконавця належним чином оформлені акти надання послуг та дотримуватись розділу VI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства № 315 від 22.11.2018;
- пунктом 1 розділу VI Методики передбачено, що для споживачів, приміщення яких обладнані вузлами комерційного обліку, питоме споживання теплової енергії не може бути меншим за мінімальну частку середнього питомого споживання, яка становить 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії у розрахунковому періоді. Це положення має імперативний характер і не залишає споживачу права відмови від участі у загальному розподілі теплової енергії у будинку;
- відповідач не заперечив факту надання позивачем послуги з постачання теплової енергії на житловий будинок № 9 по вулиці Миру селища Благодатного, у якому розташоване його нежитлове приміщення;
- саме на виконання положень Закону № 2119 наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 була затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, у відповідності до якої розподіл всіх обсягів спожитих у багатоквартирному будинку комунальних послуг здійснюється між всіма споживачами;
- з урахуванням положень Методики № 315, донарахування мінімальної частки споживання теплової енергії навіть при нульових показниках вузла комерційного обліку є законним та обґрунтованим. Це є обов`язковою вимогою, спрямованою на забезпечення справедливого розподілу витрат між усіма споживачами теплової енергії в будівлі, а також на дотримання теплового режиму, визначеного нормативними актами;
- що стосується доводів відповідача про відсутність оснащення будинку № 9 по вулиці Миру селища Благодатне вузлом комерційного обліку теплової енергії відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", то даний факт не має жодного відношення до правильності проведеного позивачем розрахунку вартості спожитої та розподіленої будинком теплової енергії, оскільки у разі відсутності у будівлі вузла комерційного обліку законодавство прямо передбачає альтернативні способи визначення обсягів споживання теплової енергії (зокрема, за нормативами, розрахунковими методами). Тобто відсутність вузла обліку у будинку № 9 по вулиці Миру селища Благодатне, у якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, не означає відсутність споживання послуги теплової енергії будинком та не звільняє відповідача від обов`язку її оплати. Питання оснащення будівлі вузлом комерційного обліку регулює відносини щодо організації обліку та фінансування відповідних робіт, тоді як спір у даній справі стосується виключно належності та правильності нарахування вартості фактично спожитої відповідачем теплової енергії;
- перебіг позовної давності щодо вимог, які виникли у період після 02.04.2020, фактично не здійснювався (у зв`язку з його продовженням та зупиненням) та розпочався заново лише з 04.09.2025 - дня набрання чинності вказаним Законом № 4434-ІХ. Відтак, строк позовної давності щодо заборгованості за період з жовтня 2021 по жовтень 2022 на момент звернення позивача до суду не сплив, а відповідні вимоги заявлені у межах встановленого законом строку. Отже, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про пропуск строку позовної давності є безпідставними, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та ігнорують спеціальне правове регулювання перебігу позовної давності у спірний період.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною в розумінні ст. 12 ГПК України. Відповідно до приписів ч. 13 ст. 8 та ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційний розгляд скарги ФОП Козел Л.С. здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 01.10.2021 між КП "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради (виконавець) та ФОП Козел Л.С. (споживач) укладений договір № 203 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії.
Згідно з п. 1 договору виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначена та розподілена згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення Споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Інформація про споживача: адреса - 45490, смт. Благодатне, вулиця Миру, будинок №9, опалювальна площа будівлі – 1519,3 кв.м, опалювальна площа приміщення - 197,7 кв.м. Будинок обладнано вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії Sensus "PolluStat ЕХ", заводський номер № 93060140. (пункти 3, 6 договору). 
Згідно з п. 13 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку. Одиниця виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається за нормою споживання, встановленого органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря (п. 15 договору). 
Ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (п. 25 договору).
Тривалість розрахункового періоду для визначення обсягу спожитої послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг, оплати послуги Виконавцю становить один календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку плати за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (пункт 26 договору).
Виконавець формує та не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, надає рахунок на оплату послуги. Рахунок надається на паперовому носіії або в електронному вигляді. Рахунок на оплату спожитої послуги надається не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу (п. 27 договору).
Пунктом 28 договору передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з п. 35 договору споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановлених відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування, у строки, встановлені договором; дотримуватись вимоги розділу VI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 315 від 22.11.2018.
При наявності заборгованості у споживача виконавець має право зараховувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, поставлену у минулому році (п. 36 договору).
Договір підписаний сторонами та завірений печатками без зауважень.

До матеріалів справи надано рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і гарячої води, акти надання послуг за період з жовтня 2021 по липень 2025, акти фіксування показників лічильника обліку теплової енергії за адресою: вул. Миру, 9, смт. Благодатне (підприємець Козел Л.С.), підписані сторонами, акт експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії № 12 від 15.01.2025, підписаний КП "Нововолинськтеплокомуненерго" та споживачем, довідка КП "Нововолинськтеплокомуненерго" №143 від 29.08.2025, розрахунки заборгованості, заяви відповідача від 09.05.2025 та від 14.05.2025 про повернення актів надання послуг та рахунків-фактур без підписання та відповіді на них.

Предметом позову у даній справі є вимоги КП "Нововолинськтеплокомуненерго" до ФОП Козел Л.С. про стягнення 229 200,08 грн основного боргу, 54 725,76 грн інфляційних втрат та 11 897,88 грн 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період листопад 2021 - липень 2025 позивач надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, водночас останній належним чином отримані послуги не оплачував.

Надаючи правову оцінку обставинам у справі, колегія суддів зазначає, що статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпеку експлуатації енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. 
01.05.2021 набрав чинності Закон України від 03.12.2020 № 1060-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг". Згідно з цим Законом внесено низку змін до Законів України, що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі й до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. 
У постанові від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень, приєднане до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є споживачами послуг та суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.
Пунктом 2 ч. 5 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ст.1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.
Нарахування плати за теплову енергію проводиться відповідно до встановлених тарифів та вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 Ц К України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" згідно з якою власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Частиною 1 ст. 5, п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Верховний Суд у постанові від 27.03.2023 по справі № 920/1343/21 висловив правову позицію, згідно з якою те, що нежитлове приміщення не належить до категорії допоміжних приміщень (не призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців), є ізольованим, а інші мешканці багатоквартирного будинку не є його співвласниками, не виключає наявність у відповідача статусу співвласника багатоквартирного будинку, що породжує виникнення відповідних прав та обов`язків стосовно утримання спільного майна.
У постанові від 22.12.2020 по справі №311/3489/18 Верховний Суд зазначив, що співвласники квартир та нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Споживач, приміщення якого обладнано індивідуальною системою опалення має оплатити надані послуги на забезпечення фукціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) централізованого опалення виконавцю послуг.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у період з листопада 2021 по липень 2025 позивачем надавалися відповідачу послуги з постачання теплової енергії на підставі договору від 01.10.2021 № 203. Водночас в порушення умов вказаного договору та вимог чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання з оплати спожитих послуг належним чином не виконував. Станом на 01.08.2025 за ФОП Козел Л.С. рахується заборгованість перед КП "Нововолинськтеплокомуненерго" у розмірі 229 200, 08 грн.

Водночас із наявних у матеріалах справи актів наданих послуг за період з жовтня 2021 року по липень 2025 вбачається, що до складу щомісячних нарахувань, виставлених до оплати відповідачу, включено: вартість теплової енергії та плату за абонентське обслуговування системи опалення. 

Зазначені акти наданих послуг містять нарахування плати виключно в межах та на виконання умов договору від 01.10.2021 № 203, укладеного із ФОП Козел Л. С. Крім того, первинні документи містять необхідну інформацію щодо здійснених нарахувань, а саме: найменування конкретної послуги, затверджений тариф (ціну), обсяг споживання у гігокалоріях (Гкал), а також кінцеву суму, що підлягає оплаті.

Матеріалами справи підтверджується, що акти надання послуг за жовтень 2021 та жовтень 2022 підписані споживачем без жодних зауважень, тоді як інші акти надання послуг підписані лише з боку позивача. 

Водночас відповідач не заперечував факт отримання вказаних актів від позивача. Зокрема, як вбачається із заяв відповідача від 09.05.2025 та від 14.05.2025 про повернення актів надання послуг та рахунків-фактур без підписання, мотивом їх неповернення у належно оформленому вигляді є виключно незгода останнього із методикою здійснення нарахувань за послуги, а не заперечення самого факту отримання теплової енергії.

Судом апеляційної інстанції зазначає, що непідписання актів приймання - наданих послуг (виконаних робіт), які за умовами договору (без внесення до них відповідних змін) є необхідною умовою для розрахунку із замовником, не можуть бути єдиною безумовною підставою для звільнення останнього від оплати фактично наданих послуг (виконаних робіт) (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №910/5352/21).

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме у відповідача, як власника нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у період з листопада 2021 - липень 2025 виникло зобов`язання оплатити надані послуги теплопостачання. Відповідач зобов`язаний брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній плащі приміщення незважаючи на відсутність системи централізованого опалення у його нежитловому приміщенні. При цьому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору.

З огляду на викладене, враховуючи, що на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 229200,08 грн не погашена, а її розмір відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується належними та допустимими доками й не спростований відповідачем у процесі судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів ФОП Козел Л.С. про те, що вона є власником лише частини (1/2) приміщення, оскільки у відповідності до договору дарування частини вбудованого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в минулому – Жовтневе) від 29.07.2013 інша частина приміщення належить Мазурку О.Ф. про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2013, то суд зазначає, що умовами укладеного договору від 01.10.2021 (п. 3 договору) сторонами було погоджено, що опалювальна площа приміщення споживача становить 197,7 м.кв. Договір відповідачем підписано без зауважень та заперечень. Таким чином, відповідачем погоджено площу, на яку нараховується споживання теплової енергії.

Водночас листом голови ОСББ "Миру 9 - Жовтневе НВ" від 14.03.2024, підтверджується, що у будинку № 9 по вулиці Миру селища Благодатне загальна площа місць загального користування та допоміжних приміщень (незалежно від наявності опалювальних приладів) у будинку, окрім підвалів, техпідпіль та горищ становить 209,7 кв.м; загальна опалювальна площа будинку окрім підвалів, техпідпіль та горищ становить 1973,5 кв.м; довжина трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідвалах та горищах становит 386 м. Ізоляція наявна. Дана інформація враховувалася позивачем при визначенні загальнобудинкових витрат розрахунковим методом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивач визначав обсяг спожитої теплової енергії довільно, всупереч показанням вузла комерційного обліку. На думку відповідача, позивачем безпідставно здійснювалося нарахування плати за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення будівлі, виходячи із середніх розрахункових показників (зокрема, як частки у розмірі 25 % від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення всієї 1-5 поверхової будівлі). Відповідач посилається на довідку, видану головою ОСББ, згідно з якою у під`їздах будинку за адресою: сел. Благодатне, вул. Миру, буд. 9, відсутні стояки теплової мережі та теплопостачання. Відтак у позивача відсутні будь–які витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (Методика), встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Відповідно до наказу Мінрегіонбуду від 28.12.2021 №358 "Про внесення змін до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг" з лютого 2022 року замість понять "загальногобудинкові потреби на функціонування системи" та "витрати тепла на загальнобудинкові потреби" введено поняття "загальнобудинкові потреби опалення", розрахунок яких проводиться відповідно до п. 8 розділу IV Методики у редакції 2022.
Багатоквартирний будинок в цілому є об`єктом теплопостачання, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

Отже, враховуючи наведені приписи законодавства, колегія суддів зазначає, що кожен власник зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень, та своєчасно і в повному обсязі оплачувати надану йому послугу з постачання теплової енергії.

При цьому згідно з абзацами першим, третім, четвертим пункту 24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Пунктом 2 частини другої статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" передбачено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до частини 6 статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно з положеннями пункту 12 розділу ІV Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що саме на споживача (відповідача) покладено обов`язок з оплати частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб пропорційно до площі займаного приміщення.

Водночас згідно з пунктом 8 розділу І Методики, у разі, якщо окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку, та оснащене вузлом обліку комунальної послуги, то показання такого вузла враховуються як показання вузла комерційного обліку при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку та як показання вузла розподільного обліку при розподілі цього визначеного загального обсягу спожитої комунальної послуги відповідно до цієї Методики. За рішенням співвласників будівлі/будинку визначення обсягу спожитої послуги у такому приміщенні може здійснюватися лише на підставі показань вузла обліку відповідної комунальної послуги, яким воно оснащене, та не враховуватись при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку і не приймати участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/будинку.
Пунктом 2 розділу II Методики передбачено, що загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення (Qопбуд) у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень (Qпр), забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (Qопз.п.б) будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії (Уi Qвідкл.і), що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, у відповідності до вказаної формули.
Згідно з п. 1 розділу VI Методики для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 oC від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії.
Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії (qопmin) дорівнює 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.
Пунктом 8 розділу IV Методики передбачено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Як встановлено апеляційним судом, будинок за адресою: Волинська обл., смт. Благодатне (Жовтневе), вул. Миру, 9 є багатоповерховим будинком. Даний будинок не обладнано загальнобудинковим лічильником обліку теплової енергії, тому відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" до встановлення вузла комерційного обліку обсяг споживання теплової енергії у будинку визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря.

Згідно поданих розрахунків, позивач здійснив нарахування розподілу теплової енергії відповідно до Методики, а саме: пункту 8 розділу IV "Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення". 

Відповідно до п. 9 розділу IV Методики, визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Обсяг споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (Qопз.б.п) опалення визначається за формулою (25): Qз.б.поп = zвідкл * Qз.б.поп.проект, де Qз.б.поп.проект -визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, Гкал; zвідкл - коефіцієнт, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку та розраховується за формулою (26): zвідкл = 1 + Sвідкл/ Sоп.буд.; де Sвідкл  - опалювальна площа приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку, м2; Sоп.буд - загальна опалювальна площа будівлі/будинку, м2.

Отже, визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, визначається за формулами, при обчисленні яких застосовуються вихідні дані, залежно від обставин.

Суд зазначає, що об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. 

У ч. 1 ст. 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначено, що комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Колегія суддів зазначає, що позивач, враховуючи обсяг споживання теплоенергії будинками в цілому, враховуючи обсяг споживання на загальнобудинкові потреби в цілому та на 1 кв.м., враховуючи встановлені органом місцевого самоврядування тарифи на теплову енергію, пропорційно до належної відповідачу площі, обчислив плату за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби за період жовтень 2021 – липень 2025, яка здійснена позивачем відповідно до вимог законодавства, на підставі показників вузла комерційного обліку, прийнятого на комерційний облік у встановленому законом порядку, нарахування проведено відповідно до встановлених тарифів та згідно з приписами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 № 315 (із змінами та доповненнями). При цьому обчислюючи плату за теплову енергію, позивач використав площу нежитлового приміщення (197,7 кв.м), яка зазначена у договорі № 203 від 01.10.2021, який укладено із відповідачем.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідно до підпунктів 3, 13 та 15 пункту 35 договору № 203, відповідач зобов`язаний оплачувати послугу за встановленими відповідно до законодавства тарифами, щомісячно повертати на адресу виконавця належним чином оформлені акти надання послуг та дотримуватись розділу VI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства № 315 від 22.11.2018.
Пунктом 1 розділу VI Методики передбачено, що для споживачів, приміщення яких обладнані вузлами комерційного обліку, питоме споживання теплової енергії не може бути меншим за мінімальну частку середнього питомого споживання, яка становить 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії у розрахунковому періоді. Це положення має імперативний характер і не залишає споживачу права відмови від участі у загальному розподілі теплової енергії у будинку.

З огляду на викладене вище, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є доводи відповідача про те, що позивач безпідставно здійснив нарахування коштів за послуги, які не надавалися відповідачу, так як позивачем не виконано обов`язку щодо обладнання будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, вузлом комерційного обліку теплової енергії.

Також необґрунтованими є посилання відповідача на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358). Твердження відповідача про нібито невідповідність вказаної Методики вимогам Законів України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" є безпідставними та не доведеними у встановленому порядку.

Щодо посилань відповідача про відсутність оснащення будинку № 9 по вулиці Миру селища Благодатне вузлом комерційного обліку теплової енергії відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", то даний факт не має відношення до правильності проведеного позивачем розрахунку вартості спожитої та розподіленої будинком теплової енергії, оскільки у разі відсутності у будівлі вузла комерційного обліку законодавство прямо передбачає альтернативні способи визначення обсягів споживання теплової енергії (зокрема, за нормативами, розрахунковими методами). Тобто відсутність вузла обліку у будинку № 9 по вулиці Миру селища Благодатне, у якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, не означає відсутність споживання послуги теплової енергії будинком та не звільняє відповідача від обов`язку її оплати. Питання оснащення будівлі вузлом комерційного обліку регулює відносини щодо організації обліку та фінансування відповідних робіт, тоді як спір у даній справі стосується виключно належності та правильності нарахування вартості фактично спожитої відповідачем теплової енергії.

Позивач також просить стягнути з відповідача 54 725, 76 грн інфляційних втрат за період грудень 2021 – липень 2025 та 11 897, 88 грн 3 % річних за період з 01.12.2021 по 31.07.2025.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз змісту частини другої статті 625 ЦК України свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Суд апеляційної інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, зазначає, що позивачем при нарахуванні суми інфляційних втрат на розмір заборгованості у розрахунок були включені періоди, що становлять менше одного місяця, а при нарахуванні інфляції за місяць, в якому мала місце дефляція (від`ємний показник), сума нарахування становила нуль.

З огляду на викладене, здійснивши власний розрахунок суми інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за період з грудня 2021 по липень 2025 розмір нарахованих інфляційних втрат становить 43 711,84 грн.

Водночас суд зазначає, що при нарахуванні позивачем 3 % річних, останнім було невірно розраховано суму річних за 2024 рік, у зв`язку із чим підставною та обгрунтованою є сума 3% річних у розмірі 11 885, 82 грн.

Також відповідач зазначає, що позивач звернувся з позовною заявою у жовтні 2025, а тому розрахунок заборгованості за період з жовтня 2021 по жовтень 2022 є безпідставним через пропуск позивачем строку позовної давності.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
За ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до п. 12 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину.
Пунктом 19 "Прикінцеві та перехідні положення ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
04.09.2025 набув чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 N 4434-IX, яким скасовано зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перебіг позовної давності щодо вимог, які виникли у період після 02.04.2020, фактично не здійснювався (у зв`язку з його продовженням та зупиненням) та розпочався заново лише з 04.09.2025 - дня набрання чинності вказаним Законом № 4434-ІХ. 

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно з відтиском штемпеля на конверті, позивач звернувся з даним позовом до суду 09.09.2025.

Відтак, строк позовної давності щодо заборгованості за період з жовтня 2021 по жовтень 2022 на момент звернення позивача до суду не сплив, а відповідні вимоги заявлені у межах встановленого законом строку. 

Отже, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про пропуск строку позовної давності є безпідставними, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та ігнорують спеціальне правове регулювання перебігу позовної давності у спірний період.

З приводу решти доводів скаржника, викладених у апеляційній скарзі, то колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи були почуті, враховані судом апеляційної інстанції, натомість оскаржуване судове рішення є вмотивованим. Судом першої інстанції зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає ст. 236 ГПК України та практиці Європейського суду з прав людини. 

Колегія суддів зазначає, що в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, відповідач висновків суду першої інстанції не спростував, а його посилання є такими, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд вказує, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 16.02.2026 у справі № 903/905/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Козел Любові Степанівни - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду покладається на відповідача згідно з ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Козел Любові Степанівни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 16.02.2026 у справі № 903/905/25 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складено

Головуючий суддя Олексюк Г.Є. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Бучинська Г.Б.