Справа № 367/10076/25
Провадження №2/367/1514/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
01 червня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.
при секретарі Колодезній В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Ірпінь цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява, подана представником позивача – адвокатом Полчаніновою О.В.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивач вказує, що ОСОБА_1 , з 09 листопада 2011 року по 27 вересня 2024 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1449/24 про розірвання шлюбу від 27 серпня 2024 р.. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після розірвання з відповідачем шлюбу, діти фактично проживають разом з матір`ю (проти чого батько не заперечує), що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3244-7002018902 від 24 квітня 2024 р. та роздруківками інформації про місце проживання із застосунку ДІЯ. 
Вказує, що позивачкою створені усі належні умови для проживання та виховання дітей. Дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається в ліцеї № 1 Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області. Позивачка самостійно та повністю піклується про своїх дітей, проявляю інтерес до їх фізичного та психологічного здоров`я, намагаючись забезпечити їм всі необхідні умови для розвитку, зростання і навчання. Водночас, відповідач уваги щодо участі у вихованні та утриманні дітей на достатньому належному рівні не проявляє. Самостійно забезпечувати потреби дітей позивачу фінансово важко, адже вони перебувають у віці активного розвитку, тому вкрай необхідно забезпечити їх потреби у повноцінному харчуванні, одязі, медичному супроводі, навчанні та дозвіллі. До того ж слід звернути увагу, що позивачка має інвалідність другої групи загального захворювання довічно і сама потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціального експертної комісії серії 12 ААБ № 437544 від 25.06.2020 року. 
За вказаних обставин позивачка змушена звернутися до суду із позовом про примусове стягнення аліментів на утримання дітей за рішенням суду
Зазначає, що наразі відповідач ОСОБА_2 перебуває в республіці Польща та ухиляється від повноцінної участі у вихованні та утриманні власних дітей. Після виїзду відповідача за кордон і фактичного розірвання сімейних відносини, позивачка опинилась у вразливому становищі і вимушено повернулась з дітьми в Україну, де отримала статус внутрішньо переміщеної особи та наразі самостійно орендує житло. Всі потреби дітей повністю лягли на матір. Замість конструктивної участі у забезпеченні дітей, відповідач вдався до психологічного і фінансового тиску на позивачку, що негативно відображається на емоційному стані дітей. Крім цього, відповідач почав використовувати аліменти як інструмент впливу, зменшивши обсяг утримання на шкоду дітям. На момент подачі позову він сплачує кошти на утримання дітей в мінімальному розмірі, який визначає сам, та якого не достатньо для задоволення потреб дітей, а отже розмір та порядок аліментів невизначений. Водночас, щомісячні витрати на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно з проведеним розрахунком в середньому на місяць сягають майже до 60000 грн, що підтверджується Розрахунком та квитанціями, які долучені до позовної заяви 
Додає, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, яка має можливість брати участь в утриманні доньок, їх навчанні та дозвіллі. У Варшаві ОСОБА_2 працює і орендує квартиру, а отже має стабільний дохід. Крім того, відповідач не компенсував частину коштів, отриманих від реалізації спільного нажитого подружжям майна, які мали би бути поділені порівну між подружжям згідно з принципом рівності часток у спільній сумісній власності. У зв`язку з тим, що відповідач після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну виїхав за кордон і постійно проживає республіці Польща, позивач не володіє достовірною інформацією та не має можливості отримати достовірні відомості про його матеріальне становище, рівень доходів та наявність майна, відтак вимушена звернутися до суду з клопотанням про витребування таких відомостей та доказів у відповідача.
Зауважила, що відповідач з лютого 2025 року зменшив розмір аліментів, як він пояснює у своєму позові до "обов`язкового законом розміру", мотивуючи це обмеженням спілкування з дітьми. Так, у своєму позові «про визначення способу участі батька у вихованні дітей, встановлення графіку спілкування та заборони виїзду дітей без письмової згоди батька» він указує, що мати надсилає йому фото/відео дітей лише після переказу коштів, а старшу доньку налаштовує проти батька за несплату. Вказане свідчить про використання аліментів як інструменту економічного насильства, спрямованого на контроль поведінки матері, що є неприпустимим. Звертає увагу, що відповідач вчиняючи дії щодо обмеження у фінансовому утриманні дітей, фактично вчиняє економічне насильство над позивачем та дітьми, чим створює фінансову нестабільність для матері, обмежує її здатність забезпечувати дітей базовими потребами (харчування, одяг), а це в своєю чергою загрожує їхньому фізичному здоров`ю та психологічному благополуччю.
Крім цього, ненадання матеріальної допомоги на достатньому рівні значно впливає на якісне харчування, медичне обслуговування, особливо для молодшої доньки, позашкільну освіту та дозвілля для старшої доньки, що може призвести до погіршення здоров`я дітей, зниження успішності і соціальної ізоляції. Через маніпуляції та конфлікт відповідач своїми діями фактично завдає психологічної шкоди дітям, оскільки вчиняючи економічне насильство, спрямоване на матір, опосередковано завдає психологічної шкоди дітям. Крім цього зауважує, що батько маніпулює старшою донькою, пов`язуючи спілкування з переказами коштів ("розмова після переказу"). Вказане створює емоційний тиск на дитину, руйнує її довіру до батьків і може призвести до почуття провини чи розгубленості. Психологічний стрес, спричинений маніпуляціями відповідача, може негативно вплинути на емоційний розвиток старшої доньки, яка вже й так перебуває в умовах війни та переміщення. Молодша донька, хоча менш усвідомлює ситуацію, проте також відчуває напругу через нестабільність у сім`ї.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням звичного рівня життя дітей, відсутністю у відповідача інших утриманців та наявністю у нього достатніх доходів за кордоном, а також коштів, отриманих від продажу спільного майна, з урахуванням принципу розумності і справедливості позивач вважає, що розмір аліментів на утримання малолітніх дітей має становити в розмірі 30 000 грн, і що саме такий розмір забезпечить належні умови для їх гармонійного розвитку і відповідатиме вимогам закону.
У зв`язку з чим, позивач через свого представника – адвоката Полчанінову О.В. звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 30 000 грн щомісячно, починаючи від дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Ухвалою суду від 30.10.2025 року, після встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня отримання копії даної ухвали. 
У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. 
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений строк до суду не надійшло.
13.11.2025 року представник відповідача – адвокат Сербіна А.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечувала проти позовних вимог та просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Заявила клопотання про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
18.11.2025 року представник позивача – адвокат Полчанінова О.В. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.
20.11.2025 року адвокат Сербіна А.В., яка діє від імені та у інтересах відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив. 
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України.
Згідно з частиною другою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином з рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27.08.2024 року по справі №3671449/24 встановлено, що 09 листопада 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 836, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 09 листопада 2013 р.
Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 23 січня 2015 р., та серії НОМЕР_3 від 23 березня 2022 р., відповідно. Спору з приводу визначення місця проживання спільних дітей не заявлено. Про існування спору з приводу майна, набутого за час перебування в шлюбі, подружжям також не заявлено.
Вказаним рішенням суду, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 листопада 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 869 було розірвано.
Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №759/10277/18, провадження №61-22317св19.
Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (подання позовної заяви).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, під час розгляду справи встановлено наявність між сторонами спору, окрім стягнення аліментів, також і щодо способу участі батьків у вихованні дітей та спілкуванні з ними.
Як вбачається, в провадженні Ірпінського міського суд Київської області перебуває цивільна справа №367/4339/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дітей, встановлення графіку спілкування та заборони виїзду дітей без письмової згоди батька.
Відповідно до наданої копії позовної заяви, предметом спору у вищевказаній цивільній справі є визнання протиправним перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх вихованні. Заборона ОСОБА_1 вивозити закордон та на тимчасово окуповану територію України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без письмової ОСОБА_5 , та визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та спілкування з ними.
При цьому суд зауважує, що предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних малолітніх дітей, як покладений на нього діючим законодавством батьківський обов`язок щодо матеріального забезпечення своїх дітей, до досягнення ними повноліття, а відтак, не приймає до уваги викладені сторонами у відповідних заявах по суті обставини та заперечення стосовно наявного між сторонами спору щодо визначення способу участі батька у вихованні дітей, встановлення графіку спілкування та заборони виїзду дітей без письмової згоди батька, майнового спору щодо компенсації грошових коштів за реалізацію спільного сумісного майна, щодо ухилення відповідача від участі у вихованні дітей (відсутності інтересу до навчання, розвитку, тощо), та, відповідно не досліджує надані тому докази.
Таким чином судом встановлено та не спростовувалось стороною відповідача, що ОСОБА_2 , усвідомлюючи свій батьківський обов`язок, брав активну участь у житті дітей та добровільно їх утримував, сплачуючи аліменти у середньому розмірі 31 000 грн. ( 28000-34000 грн), оплачував оренду квартири, комунальні послуги, витрати на харчування, лікування, тощо.
При цьому не спростовувались і викладені стороною позивача обставини та наданий розрахунок зі сплати аліментів, з якого вбачається, що у період з серпня 2023 по листопад 2025 ОСОБА_2 добровільно сплатив аліменти на загальну суму в розмірі 551 900 грн., що з урахуванням періоду та суми наближено становить 22 000,00 грн. щомісячно. 
Крім того, як вказано у відзиві та не спростовано позивачем, за домовленістю з позивачкою сплачені аліменти йшли не тільки на утримання дітей, а й на створення комфортних умов проживання, навчання та розвитку: оренда житла, оплата відпочинку, оплата витрат на навчання, придбання потрібних для розвитку речей.
Відтак, суд приходить до висновку, що між сторонами існувала усна домовленість щодо сплати аліментів, їх розміру та порядку, та вважає доведеним позивачем факт сплати аліментів за згодою сторін.
Натомість, у зв`язку з виниклими між сторонами непорозуміннями щодо обмеження позивачки у спілкуванні відповідача зі спільними малолітніми дітьми, що в подальшому призвело до виникнення вказаного вище судового спору між сторонами, у лютому 2025 року відповідач змінив спосіб (регулярність) та розмір сплати добровільних аліментів до обов`язкового розміру, визначеного законодавством.
Натомість, посилання сторони відповідача на маніпуляції зі сторони позивача та створення нею перешкод у спілкуванні з дітьми, як на підставу прийнятого відповідачем рішення про зміну способу (регулярності) та розміру сплати добровільних аліментів, суд сприймає критично, адже наявність непорозумінь між батьками жодним чином не повинна впливати на права дітей, зокрема, щодо достатнього та необхідного матеріального забезпечення. Крім того, вказаний спір, як було вказано вище, вирішується між сторонами в судовому порядку. 
Так, обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачка вказує, що на момент звернення до суду з даним позовом відповідач сплачує кошти на утримання дітей в мінімальному розмірі, який визначає сам, та якого не достатньо для задоволення потреб дітей, а отже розмір та порядок сплати аліментів між сторонами невизначений. 
Вказує, що щомісячні витрати на малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно з проведеним позивачем розрахунком, в середньому сягають майже 60 000 грн. на місяць. 
Натомість, такий розрахунок на думку відповідача є незрозумілим та свідчить про спроби завищення розміру витрат, введення в оману відповідача та суду, щодо дійсного розміру витрат на дітей, та як наслідок, вимога стягнення аліментів у невиправданому, завищеному, непідкріпленому реальними доказами витрат розмірі.
Зокрема, посилається на те, що більшість витрат, про які стверджує позивачка не є підтвердженими. До справи додані чеки за один і той самий період (з різницею в 1-2 хвилини), зроблені на різних касах магазину, що на думку сторони відповідача вказує на те, що чеки належать різним людям (наприклад, подружці позивачки, тощо), також сплата відбувається з 12 різних карток, що ставить під сумність реальність витрат на дітей, оскільки позивачка не має стільки платіжних карток. 
Зазначає про відсутність достатніх доказів на підтвердження витрат та їх розміру відповідно, зокрема на медичне обстеження, здоров`я, спеціальний розвиток, оздоровлення, уроків іноземних мов, купівлі канцелярського приладдя, витрат на дні народження подруг, тощо.
Таким чином, суд погоджується із викладеними у відзиві на позов запереченнях та аналізом заявлених позивачем витрат, слід дійти висновку, що дійсно понесені витрати не відповідають наведеним у відповідному розрахунку, долученому позивачем до позовної заяви як витратам, які слугували підставою визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як достатнього та необхідного для забезпечення спільних малолітніх дітей усіма матеріальними потребами. 
При цьому, на думку суду визначений позивачем розмір щомісячних витрат на утримання спільних малолітніх дітей є значано високим для забезпечення потреб дітей відповідного віку.
Відтак, суд вважає спростованим стороною відповідача та недоведеним позивачем відповідно саме такий розмір витрат на двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно з наданим позивачем розрахунком в сумі складає 60 000,00 грн. на місяць. 
Крім цього, із встановлених обставин та наявних доказів вбачається, що відповідач довготривалий час проживає Республіці Польща, винаймає там житло, має відкритий рахунок у банківській установі республіки Польща – назва фірми « ОСОБА_6 ». 
Вказує, що здійснює підприємницьку діяльність на території України як ФОП, натомість матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо здійснення відповідачем підприємницької діяльності на території України (виписки є ЄДРПОУ, фінансової звітності ,тощо). 
На підтвердження фінансового становища надає витяги з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5, ОК-7), натомість у таких відображені відомості за звітні періоди з 2002 по 2019 року, та такі не відображають дійного фінансового стану відповідача, який тривалий час (понад 4 роки) проживає поза межами України. 
При цьому, як вбачається, позивач та її малолітні діти мають статус ВПО, фактичне місце проживання яких значиться за адресою: АДРЕСА_1 , що має своє підтвердження у отриманій судом інформації з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, та наявним у матеріалах справи знімками екрану мобільного телефону довідок переселенців малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Поруч з цим, відповідно до наявної у матеріалах справи копії Довідки до акту огляду медико-соціального експертної комісії серії 12 ААБ № 437544 від 25.06.2020 року, позивач ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності з 01.04.2020 року по загальному захворюванні. 
При цьому суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на можливість зайняття відповідачем певними видами діяльності та відповідно отримання доходу, за наявності такого виду інвалідності, як на обов`язок останньої самостійно забезпечувати малолітніх дітей без участі батька., хоча вказані обставини не звільняють позивачку від солідарного обов`язку на рівні з відповідачем щодо матеріального забезпечення дітей.
Крім того, заперечуючи проти заявлених вимог відповідач ОСОБА_2 посилався на різницю доньок у віці, що становить 7 років, а позовні вимоги сформульовані таким чином, що для відповідача залишається незрозумілим спосіб стягнення аліментів після досягнення старшою донькою повноліття, адже законодавчого обов`язку утримувати повнолітню доньку в безумовному порядку у відповідача немає. Натомість вказане предмету спору не стосується, а лише виникатиме в процесі виконання рішення суду та регулюватиметься спеціальними нормами законодавства. 
Поруч з цим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву звертала увагу на зловживання позивачем процесуальними правами, адже  ОСОБА_1 вже зверталась до Ірпінського міського суду Київської області із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних малолітніх дітей на свою користь (справа №367/5690/25), який ухвалою суду від 13.06.2025 року було залишено без руху, та в подальшому ухвалою суду від 14.07.2025 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 11.07.2025 про повернення позовної заяви, було повернуто позивачу.
Посилання на те, що після повернення попереднього позову, ОСОБА_1 звернулась до суду з практично аналогічною позовною заявою, долучивши ті ж самі докази та жодним чином не врахувавши вимоги суду у справі №367/5690/25, що в силу наведеного, дає стороні відповідача підстави вважати, що таким чином позивачка намагається через зміну судді домогтися іншого погляду на обставини справи, прийняття бажаного рішення, не заслуговують на увагу суду, адже в силу приписів ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а повернення позовної заяви не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду.
Таким чином, суд не вбачає у діях позивача ознак зловживання процесуальними правами.
Відповідно до частини третьої статті 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача , суд враховує, що останній є особою працездатного віку, тому має об`єктивну можливість виплачувати аліменти, доказів скрутного матеріального, сімейного стану відповідача та наявність у нього інших утриманців суду не надано. Поруч з цим, суд приймає до уваги наявність між сторонами спору щодо участі батьків у спілкуванні та вихованні дітей, натомість, спірні питання між колишнім подружжям жодним чином не повинні впливати на гарантовані дитячі права, зокрема щодо належного матеріального забезпечення, та відповідно на здійснення батьками покладених на них чинним законодавством обов`язків.
Так, дійсно, при визначенні розміру аліментів, суд не може приймати до уваги ту суму аліментів, яка сплачувалась відповідачем добровільно до звернення до суду з позовною заявою про їх стягнення, натомість враховує, що підстави для припинення (зменшення розміру чи періодичності їх сплати) були пов`язані виключно із обставинами, що пов`язані зі спірними питаннями колишнього подружжя, а не відсутністю фінансової можливості їх сплати у відповідача. 
При цьому, суд вважає неприпустимим маніпуляції дітьми з боку сторін щодо вирішення питання у встановлені розміру аліментів та порядку їх сплати, та беручи до уваги наявність спору між сторонами, керуючись виключно інтересами дітей, вважає до доцільне вирішити наявний між спір щодо аліментів у судовому порядку. 
Поруч з тим, сплата відповідачем аліментів на утримання спільних малолітніх дітей у добровільному порядку, не звільняє останнього від обов`язку щодо утримання власної дитини, а позивачку від права на стягнення аліментів, в судовому порядку, визначеному Сімейним Кодексом України.
Тому, з урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 28.08.2025 і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільних малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Такий розмір утримання відповідає визначеним статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за дану вимогу у розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.02.2020 року (справа №755/9215/15-ц провадження №14-382цс19).
Разом із тим, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Таким чином, дослідивши надані адвокатом Полчаніновою О.В. на підтвердження надання позивачу правової допомоги та їх розміру документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, беручи до уваги, що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами, висловлене стороною відповідача заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень. 
Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 263-268, 430 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,- частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 28.08.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання яку ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя:       Л.В. Мерзлий