КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №759/18367/25 Головуючий у І інстанції - Петренко Н.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/7557/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

У серпні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач, як виконавець комунальних послуг, а також як новий кредитор за Договором цесії від 11 жовтня 2018 року №602-18, належним чином надавав послуги, але відповідач систематично порушував строки оплати, внаслідок чого станом на 30 червня 2025 року утворилася заборгованість.
Загальна сума позовних вимог, що складається із основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат, пені, а також внесків/плати за абонентське обслуговування, становить 208131,43 грн, яку позивач і просив суд стягнути з відповідача.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року, вказаний вище позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 158373,73 грн., яка складається з:
- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 20072,85 грн. (рахунок № НОМЕР_1 );
- інфляційну складову боргу у розмірі 3312,01 грн., три відсотки річних у розмірі 801,75 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );
- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 36376,25 грн. (рахунок № НОМЕР_3 );
- інфляційну складову боргу у розмірі 6002,08 грн., три відсотки річних у розмірі 1453 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );
- заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27969,95 грн. (рахунок № НОМЕР_4 );
- інфляційну складову боргу у розмірі 3645,79 грн., три відсотки річних у розмірі 866,15 грн., пеня у розмірі 1053,81 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );
- заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 45660,53 грн. (рахунок № НОМЕР_3 );
- інфляційну складову боргу у розмірі 5968,19 грн., три відсотки річних у розмірі 1412,78 грн., пеня у розмірі 1718,92 грн. (рахунок № НОМЕР_2 );
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1298 грн; (рахунок № НОМЕР_5 );
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 761,67 грн; (рахунок № НОМЕР_6 );
- заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0 грн, (рахунок № НОМЕР_7 );
- заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0 грн, (рахунок № НОМЕР_7 ).
Вирішено питання про судові витрати.
На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, а поновлення строків є безпідставними.
Крім того, дана позовна заява подана до неї одноособово, хоча згідно витягу з територіальної громади в будинку зареєстровано було 5 осіб.
Зазначає, що вона не може нести відповідальність за всіх осіб, що користувались послугами позивача.
Звертає увагу, що особи, які були зареєстровані за адресою відповідача є померлими, а остання не є спадкоємцем прав та обов`язків таких осіб та не може нести за них відповідальність за неоплату комунальних послуг. 
Просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково, та стягнути з неї заборгованість у сумі 14726 грн та судовий збір пропорційний до зазначеної суми, а у задоволенні решти вимог відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу, встановлений судом, на адресу Київського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» здійснює діяльність у сфері надання комунальних послуг, зокрема з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії. 
Період надання послуг, що є предметом спору, охоплює проміжок часу з 01 травня 2018 року по 01 листопада 2024 року.
З 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року Позивач виступав виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ). 
Регулювання цих правовідносин здійснювалося відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. 
Договір про надання послуг ЦО/ЦПГВ був публічно оприлюднений у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085), що свідчить про дотримання Позивачем процедури укладення договору приєднання.
З 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі змінами у законодавстві, Позивач змінив статус на виконавця послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ). 
Правовідносини у цій сфері регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VI, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». 
Типові індивідуальні договори про надання послуг ТЕ/ПГВ були оприлюднені на офіційному веб-сайті КП «Київтеплоенерго» згідно з вимогами ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, що також підтверджує законність укладення цих договорів приєднання.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , повністю підключений до мереж тепло- та водопостачання. 
Це означає, що квартира за вказаною адресою отримує тепло та гарячу воду від внутрішньо-будинкової системи. 
Відповідач є споживачем цих послуг з дати, зазначеної в позовній заяві, і не відмовлявся (не відключався) від них у встановленому чинним законодавством порядку. Факт отримання та споживання послуг Відповідачем є свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг ТЕ/ПГВ.
Позивач також набув право вимоги щодо заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного з ПАТ «Київенерго».
За даними Реєстру територіальної громади м. Києва відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
У порушення вимог законодавства відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість.
КП «Київтеплоенерго» надало суду розрахунок заборгованості, нарахованої починаючи з 01 травня 2018 року. 
Розрахунку заборгованості, нарахованої до 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» суд не надало.
На підтвердження вимог про стягнення заборгованості до вказаної дати КП «Київтеплоенерго» надало лише копію договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладений 11 жовтня 2018 року з ПАТ «Київенерго».
Водночас, у вказаному договорі взагалі не зазначено за який період була нарахована вказана заборгованість.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року. 
Заборгованість, яка утворилася до вказаної дати стягненню не підлягала.
З висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.ст. 19, 25 ЗУ «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року №630.
Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Відповідачем не спростовано належними та допустимим доказами правильності нарахування КП «Київтеплоенерго» заборгованості за вказані послуги, а також не надано власного розрахунку заборгованості.
Відповідно до положень ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.
30 березня 2020 року прийнятий Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. 
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року.
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням часткової доведеності позовних вимог КП «Київтеплоенерго», ухвалено обґрунтоване рішення про їх часткове задоволення.
Оскільки КП «Київтеплоенерго» розрахунку заборгованості, нарахованої до 01 травня 2018 року не надало, у суду були відсутні підстави для висновку про те, що вказана заборгованість була нарахована в межах позовної давності.
Відтак, суд обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17535,55 грн та заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 23762,05 грн.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 07 травня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба