ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1679/26 Справа № 243/11207/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,
при секретарі судового засідання    Примак Н.М.,
за участю захисника адвоката    Прокопцева С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Прокопцева С.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 23 листопада 2025 року о 14 годині 51 хвилину в м. Слов`янську Донецької області, по вул. Вокзальній, біля буд. 5, керував транспортним засобом ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510. Результат — 0,90 ‰, тест № 93, з результатом якого згоден, чим порушив п. 2.9а ПДР та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник, адвокат Прокопцев С.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні вказівки на правові підстави зупинення транспортного засобу. Матеріали справи не містять відомостей, що співробітники поліції мали інформацію для зупинки транспортного засобу відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», про що наведено в рапорті.
Зауважує, що місцем складання протоколу про адміністративне правопорушення зазначено м. Слов`янськ, вул. Торгова, 6, а місцем зупинки транспортного засобу є інша адреса: м. Слов`янськ, вул. Вокзальна, 5. При цьому огляд на стан сп`яніння повинен проводитись саме на місці зупинки транспортного засобу.
Вказує, що судом не враховано, що на правильність результатів газоаналізатора Драгер впливає процедура проведення огляду. ОСОБА_1 не інструктували, як потрібно дихати, а тому результати вимірювання є недійсними.
Звертає увагу, що, на порушення вимог Інструкції, ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, оскільки докази цього відсутні в матеріалах справи.
Наголошує, що підпис у роздруківці газоаналізатора Драгер свідчить не про згоду з результатами тесту, а лише про відповідність показань на екрані приладу та роздруківці. Також твердження суду, що ОСОБА_1 погодився з правопорушенням, не відповідає дійсності, оскільки в протоколі ОСОБА_1 написав пояснення, що згоден з тим, що пояснення буде надавати у суді.
Стверджує, що відеозапис, доданий до протоколу, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки, на порушення вимог Закону, не є безперервним. Вказує, що протокол складений о 15 годині 25 хвилин, транспортний засіб зупинений о 14 годині 51 хвилину, тобто вся процедура зайняла 34 хвилини, але, незважаючи на такий нетривалий час, відеозапис все одно фрагментарний.
Вказує, що рапорт поліцейського не є доказом у справі, оскільки складений зацікавленою особою.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перешкодам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, за участю його захисника, адвоката Прокопцева С.В.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їхню увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в цьому випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 090484 від 23 листопада 2025 року;
- роздруківкою показів приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 7510» № ARND-0048, тест № 93 від 23 листопада 2025 року, проведений стосовно ОСОБА_1 23 листопада 2025 року о 15 годині 13 хвилин, відповідно до якої результат тесту становить 0,90 ‰. Заперечень та незгоди ОСОБА_1 з результатами показів роздруківка не містить; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 7510». Результати огляду на стан сп`яніння: проба позитивна, становить 0,90 ‰. ОСОБА_1 з результатами згоден, що підтвердив своїм підписом; 
- свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 0872 103 25 газоаналізатора Alcotest 7510, зав. № ARND-0048, чинним до 01 липня 2026 року, за результатами повірки якого встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019; 
- рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП, старшого сержанта поліції Лифенка О. від 23 листопада 2025 року, з якого видно, що 23 листопада 2025 року під час несення служби у м. Слов`янську по вул. Вокзальній, біля буд. 5, був зупинений транспортний засіб ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. За згодою водія у встановленому законом порядку був проведений огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат тесту — 0,90 ‰; 
- відеозаписами, доданими до протоколу, з яких видно, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager», на що ОСОБА_1 погодився, у результаті чого було виявлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Результат тесту ОСОБА_1 не оспорював. Також із відеозапису слідує, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, заперечень чи клопотань від водія ОСОБА_1 не надходило. Також працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про відсторонення останнього від права керування транспортним засобом. 
Здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції досліджений відеозапис поліцейських, відповідно до якого встановлено керування транспортним засобом ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_1 , безпосередньо ОСОБА_1 , який повідомив свій напрямок руху. Під час спілкування поліцейськими виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та в подальшому запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 погодився. Під час руху до медичного закладу у службовому автомобілі інспектором поліції наголошено про наявність запаху алкоголю, на що ОСОБА_1 повідомив, що вживав алкогольні напої напередодні. У зв`язку з цим інспектор поліції запропонував пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 погодився, та за результатом огляду встановлено, що виявлений показник перевищує допустиму норму. Встановлений результат та, відповідно, перебування у стані алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 не заперечив, унаслідок чого констатовано порушення п. 2.9а ПДР.
Апеляційний суд звертає увагу, що твердження захисника про порушення порядку проведення огляду не знайшли свого підтвердження, оскільки працівником поліції зазначено, що необхідно видихати повітря (дути) до відповідного звукового сигналу газоаналізатора, крім того, у разі неправильного проходження або недостатнього об`єму повітря газоаналізатор Драгер не встановить результатів.
Під час перевірки доводів апеляційної скарги про можливість похибки результату апеляційним судом встановлено, що похибка газоаналізаторів Drager може бути як абсолютною, так і відносною, залежно від конкретної моделі та діапазону вимірювань. Загалом похибка Alcotest Drager становить ±0,04 проміле для діапазону від 0 до 0,4 проміле та ±10 % для діапазону вище 0,4 проміле.
Відповідно до наказу МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння» у п. 7 розділу ІІ зазначено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
У цьому випадку за результатом проведеного огляду встановлено 0,90 ‰ вмісту алкоголю в крові у водія ОСОБА_1 , тобто навіть враховуючи максимально можливу похибку, яку можна допустити, результат складав 0,81 ‰, який все одно перевищує допустимий рівень алкоголю в крові водія, що становить 0,2 ‰.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, на відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності в апеляційного суду не виникає.
Зазначений час керування транспортним засобом — 14 годин 51 хвилина — є фактичним керуванням ОСОБА_1 , при цьому відеозапис поліцейських розпочатий о 14 годині 52 хвилини та містить усі обставини, які підлягають доведенню.
Відсутність деякого проміжку часу в цьому випадку не може слугувати підставою для визнання доказу недопустимим, оскільки, як зазначалось вище, запис містить усі фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. Разом із цим, зазначаючи про відсутність проміжку часу на відеозаписі, захисник не вказує, які саме обставини або ключові моменти, які мають суттєве значення та спростовують наведені обставини, не зафіксовані на відеозаписі, а тому вказані доводи мають формальний характер. Апеляційний суд не вбачає в цьому випадку порушень норм Закону щодо фіксування технічними засобами під час здійснення огляду на стан сп`яніння.
Твердження апеляційної скарги, що підпис в акті огляду не вказує на згоду водія з виявленими результатами, є неспроможним, оскільки з відеозапису поліцейських вбачається, що після проходження огляду та оголошення результатів такого огляду ОСОБА_1 зазначив, що все зрозумів, у подальшому жодним чином не заперечував, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або що виявлені результати є некоректними, що в сукупності з проставленням особистого підпису у роздруківці Драгер вказує, що ОСОБА_1 погодився з виявленими результатами. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що згоден, жодних заперечень не вказав.
Відсутність фіксування відсторонення від керування транспортним засобом жодним чином не спростовує вину ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні, оскільки відсторонення від керування транспортним засобом є процедурою оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а не встановлення фактичних обставин.
Не можуть бути задоволені і посилання в апеляційній скарзі про безпідставність зупинки транспортного засобу з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», під час дії воєнного стану поліція діє згідно з призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась та діяв на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи в осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456, правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Отже, перевірка документів в осіб здійснюється після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану.
На підставі викладеного апеляційний суд зауважує, що інспектор поліції діяв у межах наданих йому повноважень під час дії воєнного стану в країні, а тому підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є законними та не спростовують наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом та перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд також враховує те, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02, ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
У процесі доказування вини доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення та є безумовною підставою для його скасування, а також які б спростовували висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, адвоката Прокопцева С.В., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанову винесено з дотриманням вимог ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Прокопцева С.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА