номер провадження справи 27/31/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 Справа № 908/600/26

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Глобинської окружної прокуратури (вул. Центральна, 191, м. Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 39000, код ЄДРПОУ/Умовний код: 0291006021) в інтересах держави в особі 
позивача: Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради (вул. Остроградського, буд. 75/15, c. Козельщина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39100, код ЄДРПОУ 04383682)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063, код ЄДРПОУ 42093239)
про визнання додаткових угод до договору недійсними

за участю:
прокурора: Чекаліна О.С., прокурор Запорізької обласної прокуратури, службове посвідчення № 075792 видане 01.03.2023
представника позивача: не з`явився
представника відповідача: Краснокутська Ю.О., адвокат, довіреність № 6 від 02.01.2026

СУТЬ СПОРУ:

Глобинська окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” з позовною заявою в інтересах держави в особі Виконавчого комітет Козельщинської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” про:
- визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 12.02.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- визнання недійсною додаткову угоду № 6 від 03.06.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- визнання недійсною додаткову угоду № 7 від 03.07.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- визнання недійсною додаткову угоду № 8 від 05.08.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- визнання недійсною додаткову угоду № 9 від 04.09.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- визнання недійсною додаткову угоду № 10 від 01.10.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- визнання недійсною додаткову угоду № 11 від 01.11.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- визнання недійсною додаткову угоду № 12 від 03.12.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю з обмеженою “Запоріжжяелектропостачання” надмірно сплачені грошові кошти в сумі 233 355 грн 05 коп.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 10.03.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/600/26 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/600/26, присвоєно справі номер провадження 27/31/26. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13.04.2026.
02.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” сформувало в підсистемі “Електронний суд” (зареєстровано 02.04.2026 вх. № 7352/08-08/26) відзив на позовну заяву, проти позову заперечив у повному обсязі.
02.04.2026 Глобинською окружною прокуратурою сформовано в підсистемі “Електронний суд” відповідь на відзив (зареєстрована 02.04.2026 № 7326/08-08/26).
10.04.2026 Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради сформована в підсистемі “Електронний суд” заява про розгляд справи без участі, у якій селищний голова Троцький О.А. просить суд розгляд справи № 908/6000/26 призначений на 13.04.2026 та наступні дати, проводити без участі представника виконавчого комітету Козельщинської селищної ради. Повідомляє, що позовні вимоги керівника Глобинської окружної прокуратури підтримує у повному обсязі та прохає задовольнити.
10.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” сформовані в підсистемі “Електронний суд” (зареєстровано 13.04.2026 вх. № 8040/08-08/26) письмові пояснення.
Ухвалою суду від 13.04.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті 06.05.2026.
06.05.2026 суд розпочав розгляд справи по суті.
Ухвалою суду від 06.05.2026 відкладено розгляду справи по суті, засідання суду призначено на 03.06.2026.
01.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” сформовано в підсистемі “Електронний суд” (зареєстровано 01.06.2026 вх. № 11920/08-08/26) клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 03.06.2026 відкладено розгляд справи по суті, засідання суду призначено на 08.06.2026.
Розгляд клопотання про зупинення провадження у справі відкладено на 08.06.2026.
Судове засідання 08.06.2026 проводилось за допомогою підсистеми “Електронний суд” та фіксацією судового засідання vkz.court.gov.ua.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).
Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено учасникам справи їх права, у тому числі право заявляти відводи. 
Відводів складу суду не заявлено.
08.06.2026 прокурор підтримав позовні вимоги, на підставах викладених у позовній заяві.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У заяві від 10.04.2026 просить суд розгляд справи № 908/600/26 призначений на 13.04.2026 та наступні дати, проводити без участі представника виконавчого комітету Козельщинської селищної ради. Повідомляє, що позовні вимоги керівника Глобинської окружної прокуратури підтримує у повному обсязі та прохає задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечив, на підставах викладених у відзиві, обґрунтовуючи наступним. Товариство з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” є суб`єктом господарювання, який утворився під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії згідно п. 13 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні Положення Закону України “Про ринок електричної енергії” та починаючи з 01.01.2019 ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” є: постачальником електричної енергії споживачу на підставі Постанови № 807 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31.07.2018; виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області на підставі Постанови № 1268 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.10.2018, яка є загальнодоступною та розміщена на сайті НКРЕКП. Відповідно до статей 6, 63 та пункту 13 розділу XVII “Прикінцеві та перехідні” положення Закону України “Про ринок електричної енергії” (далі – Закон) Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.10.2021 було прийнято Постанову № 1268, якою було затверджено “Методичні рекомендації щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, а також рекомендовано суб`єктам господарювання, які провадять діяльність з передачі електричної енергії локальними (місцевими) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом, які мають намір отримати ліцензію на розподіл електричної енергії та на яких не поширюються вимоги пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, здійснити передачу даних побутових та малих непобутових споживачів відповідному постачальнику універсальної послуги на закріпленій території відповідно до Методичних рекомендацій до дня, що є останнім днем здійснення постачання електричної енергії за регульованим тарифом. Відповідно до п. 8 Постанови від 14.03.2018 № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (редакція станом на 01.01.2019), Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі – ПРРЕЕ) Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Згідно з пп.1.2.15. п.1.2. ПРРЕЕ укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” сумлінно та установлені законом та договором строки, належним чином виконані умови Договору. Відповідач по справі своєчасно та у встановлені договором та законом строки надавав Замовнику документи та докази необхідності укладання оскаржуваних додаткових угод. Пологівська міська рада, як Замовник закупівлі приймала зазначені документи та не вимагаючи додаткових доказів та не повертаючи документи з відмовою у прийнятті, приймала рішення про необхідність укладання додаткових угод. Позовна заява не містять жодного належного та допустимого доказу, а ні вини, а ні її ступеня відповідно до інших осіб, саме ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” у нібито безпідставній витраті з бюджету суми коштів у розмірі 233 355,05 грн. Так при укладенні додаткових угод до Договору відповідач керувався діючим законодавством в сфері публічних закупівель, будь-яких порушень допущено не було. Виключні випадки зміни істотних умов договору про закупівлю та порядок зміни ціни визначено ч. 5 ст. 41 Закону України № 922 «Про публічні закупівлі» (надалі Закон №922) з урахуванням особливостей на період дії правового режиму воєнного стану, визначених п.19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178. Зміни до Договору, які стосувалися зміни ціни за одиницю товару (Додаткові угоди №3 від 01.07.2024, №4 від 16.08.2024), було внесено на підставі під підп.7 п.19 Постанови № 1178: «зміна істотних умов у зв`язку зі зміною середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни». Внесення змін до Договору проводилось на підставі підп. 7 п.19 Постанови № 1178 відповідно до порядку зміни ціни, визначеному п.2 додатку № 2 Комерційна пропозиція до Договору (сторони узгодили, що зміна ціни (відповідно до п.2 цієї комерційної пропозиції) пов`язаних зі зміною регульованих цін на послуги, формування яких не залежить від Постачальника, застосовується з моменту введення їх в дію відповідним нормативним актом та не потребує повідомлення Споживача не пізніше ніж за 20 днів до її застосування). Таким чином, наголошую про те, що зміна вартості 1кВт*год електричної енергії за Договором в усіх випадках проводилася на підставі підп.7 п.19 Постанови № 1178. Постачальником до кожної додаткової угоди надавалися підтверджуючі документи - дані щодо середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед" (дані оператора ринку на офіційному веб-сайті www.oree.com.ua). Зміна істотних умов Договору відповідно до підп.2 п.19 Постанови № 1178 (п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922), на яку посилається прокурор, Виконавчий комітет Козельщинської селищної ради не проводилася. Тобто, жодна з додаткових угод не укладалася відповідно до підп.2 п.19 Постанови № 1178 (п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922), а прокурором необґрунтовано до спірних правовідносин, які склалися між сторонами Договору відповідно до підп.7 п.19 Постанови № 1178 (п.7 ч.5 ст.41 Закону № 922) застосовуються вимоги і обмеження щодо збільшення ціни у разі коливання ціни товару на ринку, визначені п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922. Таким чином, у даному випадку відсутнє порушення вимог діючого законодавства при зміни істотних умов Договору. Самим Замовником жодним чином не заперечувалось укладання ним оскаржуваних додаткових угод та наголошувалось на їх дійсності та законності. ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” сумлінно та установлені законом та договором строки, належним чином виконані умови Договору № 679. Відповідач по справі своєчасно та у встановлені договором та законом строки надавав Замовнику документи та докази необхідності укладання оскаржуваних додаткових угод. Виконавчий комітет Козельщинської селищної ради, як Замовник закупівлі приймала зазначені документи та не вимагаючи додаткових доказів та не повертаючи документи з відмовою у прийнятті, приймала рішенння про необхідність укладання додаткових угод. Споживач здійснив оплату за договором за фактично спожитий обсяг електричної енергії. Електрична енергія є специфічною товарною продукцією оскільки Постачальник не має можливості технічно постачити електричну енергію Споживачу у більшій кількості ніж фактично спожито останнім. Крім того Додаткові угоди до Договору в частині внесення змін в пункт 2.2. Договору щодо зменшення обсягів закупівлі в порядку підп.7 п.19 Постанови № 1178 (п.7 ч.5 ст.41 Закону № 922) ніким не оскаржувалися. Таким чином, як вбачається із додаткових угод (які наявні в матеріалах справи), що Пологівської міської ради Виконавчий комітет Козельщинської селищної ради фактично був спожитий той обсяг електричної енергії який зазначений в додаткових угодах. Позивач помилково прийшов до висновку щодо можливості застосування до подібних спірних правовідносин норми ст. 1212 ЦК України, вважаючи що Відповідачем безпідставно набуті грошові коштів в розмірі 233 355,05грн., оскільки додаткові угоди до Договору укладені з дотриманням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону. Виконавчий комітет Козельщинської селищної ради, підписавши укладений з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» договір про постачання електричної енергії № 679, погодився з його умовами, в тому числі щодо порядку внесення змін до нього та правом розірвати договір у випадку незгоди з такими змінами. Позивачами до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих недотримання сторонами під час укладення спірних додаткових угод вимог статті 203 ЦК України, Закону України "Про публічні закупівлі", спір щодо цього питання між сторонами відсутній, таким чином спірні додаткові угоди до Договору повністю відповідають вимогам чинного законодавства, тому відсутні правові підстави для визнання їх недійсними.
Прокурор скористався своїм правом та надав відповідь на відзив відповідача, зазначив, що твердження відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки Договір № 679 про постачання електричної енергії споживачу був укладений між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та ТОВ «Запоріжжяелектропосточання» (Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на веб-сайті «Prozorro» за № UA-2023-12-01 010725-a). Додаткові угоди за №№ 3, 4, 6, на які вказує відповідач, укладені в інші дати та містять інший зміст ніж той, що викладений відповідачем. Як вбачається із доказів доданих до позовної заяви та інформації яка міститься у відкритому загальному доступі на сайті «Prozorro», номер закупівлі UA 2023-12-01-010725-a, постачальником взагалі не скеровано на адресу споживача жодного повідомлення перед укладенням додаткових угод, що є порушенням п. 14.5 Договору №679 від 27.12.2023, а роздруківки (скрін копії) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» додано лише до 8 угод з 12 укладених, що в свою чергу свідчить про порушення умов договору та укладення додаткових угод без наявних для того підстав. Роздруківки (скрін-копії) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua ) не підтверджують коливання ціни електричної енергії на ринку та не можуть слугувати обґрунтуванням для зміни істотних умов Договору щодо збільшення ціни за одиницю товару, тому збільшення ціни за 1 кВт год електричної енергії, які узгоджені в угодах 1, 2, 6-12, не є належним чином документально підтвердженим. Враховуючи вказані обставини, до Договору про закупівлю № 679 від 27.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу у період його виконання неодноразово необґрунтовано вносились зміни щодо вартості електричної енергії в бік збільшення, при цьому всі інші умови Договору залишено без змін та є обов`язковими для виконання сторонами. Постанова КМ України від 12.10.2022 №1178 не передбачає внесення змін до Закону «Про публічні закупівлі», а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. Отже, в будь якому випадку сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі». Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища після підписання договору та до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі. Додаткові угоди № 2 від 12.02.2024, № 6 від 03.06.2024, № 7 від 03.07.2024, № 8 від 05.08.2024, № 9 від 04.09.2024, № 10 від 01.10.2024, № 11 від 01.11.2024, № 12 від 03.12.2024 до договору № 679 від 27.12.2023, укладені з порушенням умов договору та приписів законодавства вимог, зокрема і п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», в цілому указують на необґрунтоване підняття постачальником ціни, що свідчить про порушення принципів максимальної економії, ефективності та пропорційності, що передбачені ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» та підлягають визнанню недійсними, а кошти отримані постачальником підлягають поверненню споживачу відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України.
Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі обґрунтоване тим, що Першою колегією суддів Другого сенату Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі № 378/2026(178/26) за конституційною скаргою ТОВ «Укр Газ Ресурс» щодо конституційності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та зазначено, що рішення Конституційного Суду України у вказаній справі може безпосередньо вплинути на правову оцінку нормативного механізму, на якому ґрунтуються як доводи прокурора про недійсність додаткових угод, так і заперечення відповідача щодо правомірності їх укладення.
Суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Наразі встановлені у цій справі обставини та зібрані докази дозволяють Суду належним чином оцінити доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Отже для того, щоб у суду виник обов`язок (підстави) зупинити провадження у справі мають одночасно існувати такі умови: об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що господарський суд не має права самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.ч. 4 та 6 ст. 75 ГПК України). 
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється (постанови Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №922/2737/24, від 14.12.2022 у справі № 906/750/21). 
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи. 
У постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зробив такі висновки: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
В даному випадку суд має об`єктивну можливість розглянути справу № 908/600/26, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України » дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини є триваючими і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. 
Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. 
Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого припису, застосованого (не застосованого) судом під час вирішення справи, має значення, насамперед, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення подібних справ, а не як підстава для перегляду справи з ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням. 
Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що приписи законодавства, які регулюють дію рішень Конституційного Суду України у часі, є чіткими, логічно послідовними та сформульованими так, що унеможливлюють неоднозначність тлумачення. 
Їх правова природа забезпечує однозначність правозастосування, унеможливлюючи різні підходи до їх сприйняття, розуміння чи практичного застосування. Це відповідає принципу правової визначеності, що є фундаментальною складовою правовладдя (верховенства права), та сприяє належному функціонуванню судової системи, забезпечуючи передбачуваність судових рішень і довіру до правосуддя. 
Вищевказані висновки знайшли своє відображення в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 904/2612/24 (п.п. 4.5., 4.6., 4.9. ухвали). 
Таким чином, зважаючи на те, що правовідносини з виконання спірного договору були завершені на момент звернення прокурора з позовом до суду, рішення Конституційного суду України у справі № 3-78/2026 (178/26) не поширюватиметься на спір у справі № 908/600/26.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 
У судовому засіданні 08.06.2026, в порядку ст. 217 ГПК України суд закінчив порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів – ст. 218 ГПК України.
Судові дебати – частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, суд 

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
Як вбачається з матеріалів справи, Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради проведено відкриті торги щодо закупівлі товару за ДК 021:2015: 09310000-5 — Електрична енергія в обсягах 250 000 кВт/год з очікуваною вартістю 2 000 000 грн. Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на веб-сайті «Prozorro» за № UA-2023-12-01-010725-a. 
Одним із учасників вказаних відкритих торгів зареєструвалось Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання» (далі ТОВ «Запоріжжяелектропосточання») з остаточною пропозицією 1 755 000,00 UAH з ПДВ, яке за результатом процедури відкритих торгів визнано переможцем. 
У подальшому, 27.12.2023 між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради (далі – Виконком селищної ради, Споживач) та ТОВ «Запоріжжяелектропосточання» (далі - Постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 679 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору. 
Згідно п. 1.2 Договору умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), та Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178 (далі - Постанова КМУ від 12 жовтня 2022 року №1178). Далі по тексту цього Договору Постачальник або Споживач іменуються Сторона, а разом - Сторони. 
За змістом п., п. 2.1, 2.2 Договору за цим Договором Постачальник продає Електричну енергію за ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.
Очікуваний обсяг товару складає 250 000 кВт*год. (п. 2.3 Договору).
Датою початку постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві- приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору. 
Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 вартість цього Договору становить 1 755 000,00 грн. (один мільйон сімсот п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.) в тому числі ПДВ 292 500,00 грн. (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.). Вартість цього Договору та ціна за одиницю Товару може змінюватись у випадках передбачених п. 19 Постанови КМУ від 12 жовтня 2022 року №1178, ст. 651 Цивільного кодексу України, а також у разі встановлення ціни органами державної або виконавчої влади. 
Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.
Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадка вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до Споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. п. 5.4, 5.5).
Споживач відповідно пп. 2) п. 7.1 Договору має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому Договорі та відповідно до пп. 1) п. 7.2 Договору зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.
В свою чергу Постачальник зобов`язаний забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору (пп. 1) п. 8.2 Договору), а також Постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлену електричну енергію та інші послуги згідно з умовами цього Договору (пп. 1) п. 8.1 Договору). 
Згідно п. 14.1 Договору, цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання. Умови цього Договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві приєднанні або дати зазначеної в Комерційній пропозиції. У частині виконання грошових зобов`язань, Договір діє до повного їх виконання.
Відповідно пп. 2 п. 14.5 Договору, істотні умови договору про постачання не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про постачання у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про постачання або останнього внесення змін до договору про постачання в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про постачання на момент його укладення. 
Підставою для зміни ціни є письмове звернення Сторони Договору та коливання ціни на ринку. Сторони погоджуються, що збільшення ціни за одиницю товару відбувається пропорційно коливанню цін на ринку, але не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку. Сторони погоджуються, що документальне підтвердження ціни на ринку має містити інформацію про період порівняння ціни, а саме: з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару та до моменту виникнення необхідності у внесенні відповідних змін.
Зміна ціни за одиницю електричної енергії можливе за умови надання зацікавленою стороною документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні та «ОЕС України» на ринку «на добу на перед» (далі – РДН), що оприлюднено на офіційному веб-сайті ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua). Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання електричної енергії на ринку підтверджуючих документів не є вичерпним. У якості документального підтвердження даних, передбачених цим пунктом Сторонами визнаються завірені зацікавленою стороною роздруківки (скрін-копії) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua).
Сторони погоджуються та допускають, що документальним підтвердженням коливання ціни на рику можуть бути надані документи, які видані уповноваженими на це органами та які підтверджують коливання ціни на ринку такого товару, або інші факти, на які посилається Сторона або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни такого товару на ринку. Документальне підтвердження коливання ціни на ринку має містить: інформацію про стан цін щонайменше на дві дати, що визначають початок (моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару) та кінець часового інтервалу, у якому здійснювалося дослідження цін; результат порівняння цін у відсотковому вираженні.
Підпунктом 7 пункту 14.5 Договору встановлено, що істотні умови договору про постачання не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі про постачання, у разі встановлення в договорі про постачання порядку зміни ціни. 
У цьому випадку Сторони погоджуються, що зміну ціни здійснюють у такому порядку: підставою для зміни ціни є письмове звернення Сторони Договору, у разі настання однієї або декілька підстав визначених даним пунктом; сторони погоджуються, що Сторона, яка звертається з пропозицією про внесення змін з підстав визначених даним пунктом обов`язково до письмового звернення надає документ, який підтверджує зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед». Сторони домовилися, що документ, який підтверджує зміни середньозваженої ціни на електроенергію на ринку «на добу наперед» є роздруківки з офіційного веб сайту Оператор ринку (https://www.oree.com.ua) з інформацією щодо середньозваженої ціни електричної енергії на РДН ОЕС України або інший документ, який виданий уповноваженим на це органами (ДП «Зовнішінформ», Торгово-промисловою палатою тощо), який засвідчує зміну середньозваженої ціни на електроенергію на ринку «на добу наперед». У будь якому випадку роздруківка або інший документ має містити інформацію про стан цін щонайменше на дві дати, що визначають початок (моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару) та кінець часового інтервалу, у якому здійснювалося дослідження цін та результат порівняння цін у відсотковому вираженні. нову (змінену) ціну у разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів Сторони застосовують з дня введення в дію відповідного документу, яким затвердженні чи встановленні регульовані ціни (тарифи) і нормативи, що застосовуються у даному Договорі, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними документом)
Згідно заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу) споживач приєднався до умов Договору на умовах комерційної пропозиції «Індивідуальна». Початком постачання визначено - 01.01.2024.
Відповідно до Додатку № 2 до Договору “Комерційна пропозиція”: за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 5,85 грн. без урахування ПДВ та 7,02 грн. з ПДВ.
Також визначено, що Договір набирає чинності з дати, яка вказана в заяві приєднання Споживача 01.01.2024 року) до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій вказано про обрання Комерційної пропозиції «Індивідуальна» та діє до 31 грудня 2024 року.
Виконання зобов`язань щодо ціни та кількості очікуваної спожитої електричної енергії ТОВ «Запоріжжяелектропосточання» підтвердило, при наданні своєї тендерної пропозиції, у якій зазначено, що товариством погоджено проект договору на закупівлю електричної енергії в редакції Замовника, згідно до Тендерної документації, а також гарантує виконання своїх зобов`язань за ним, в тому числі істотних умов та порядку їх зміни (лист від 08.12.2023 № ВТЗ22-23/425-16). 
Одночасно, ТОВ «Запоріжжяелектропосточання» у листі-гарантії від 08.12.2023 за № ВТЗ22-23/425 -25 підтвердило, що товариство як учасник закупівлі цим листом гарантує, що несе відповідальність та зміст своєї пропозиції та достовірність інформації, зазначеної у поданій ним пропозиції, та зазначає, що під час проведення закупівлі дотримується норм чинного законодавства України, в тому числі Закону України «Про публічні закупівлі». 
Під час строку дії Договору між замовником та постачальником укладено 12 додаткових угод.
Додатковою угодою №1 від 15.01.2024 (угода №1) збільшено тариф на послуги з передачі електричної енергії - 0,52857 грн./кВт* год, без ПДВ та тариф на послуги з розподілу електричної енергії - 1,74869 грн./кВт* год, без ПДВ. 
Крім того, внесено зміни до п. 2.3 Договору: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 247 048,51 кВт-год та відповідає Очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи».
Узгоджено викласти додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції. 
Пунктом 4 угоди №1 передбачено, що Сторони узгодили, що зміна ціни пов`язана зі зміною регульованих цін на послуги, формування яких не залежить від Постачальника, застосовується з моменту введення їх в дію відповідним нормативним актом та не потребує повідомлення Споживача не пізніше ніж за 20 днів до її застосування. 
Відповідно п. 7 угоди №1 сторони домовились, що умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.01.2024.
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу в редакції Додаткової угоди №1 «Комерційна пропозиція», за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 5,91989 грн. без урахування ПДВ та 7,103868 грн. з ПДВ. 
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 1,139601 % відносно початкової, яка була встановлена договором.
В свою чергу, доказів щодо наявності підстав для зміни тарифів послуги з передачі та розподілу електричної енергії, так і зміни тарифу за фактично спожиту електричну енергію постачальником не надано. 
Додатковою угодою № 2 від 12.02.2024 (угода №2) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 2 п. 14.5 Договору внесено зміни до п. 2.3 Договору: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 231194,83 кВт год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи» (п. 1 угоди №2).
Викладено додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції. Решта умов Договору залишаються без змін (п. п. 2, 3 угоди №2).
Пунктом 5 угоди №2 визначено, що умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.01.2024. Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 6,32583 грн без урахування ПДВ та 7,591 грн з ПДВ.
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 8,119658 % відносно початкової, яка була встановлена договором. 
В свою чергу, аналогічно як і при укладенні першої додаткової угоди, доказів щодо наявності підстав для зміни тарифу за фактично спожиту електричну енергію постачальником не надано.
В подальшому, додатковими угодами №№ 3, 4, 5 від 04.03.2024, 03.04.2024 та 01.05.2024 відповідно сторони зменшували розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію відносно початкової, яка встановлена договором. 
Додатковою угодою № 6 від 03.06.2024 (угода №6) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 7 п. 14.5 Договору викладено додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції. Решта умов Договору залишаються без змін. 
Умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.05.2024. 
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 6,68918 грн без урахування ПДВ та 8,027016 грн з ПДВ. 
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 14,38746 % відносно початкової, яка була встановлена договором.
Підставою для збільшення ціни на електроенергію стала надана постачальником роздруківка (скрін-копія) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua ) про середньозважені ціни ВДР та РДН за травень 2024 року. 
Додатковою угодою № 7 від 03.07.2024 (угода №7) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 7 п. 14.5 Договору викладено п. 2.3 Договору № 679 від 27 грудня 2023 року в новій редакції: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 214068 кВт год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. 
Додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» викладено в новій редакції. 
Решта умов Договору залишаються без змін. 
Умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.06.2024. 
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 7,87064 грн без урахування ПДВ та 9,444768 грн з ПДВ.
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 34,61538 % відносно початкової, яка була встановлена договором. 
Підставою для збільшення ціни на електроенергію стала надана постачальником роздруківка (скрін-копія) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua ) про середньозважені ціни ВДР та РДН за червень 2024 року. 
Додатковою угодою № 8 від 05.08.2024 (угода №8) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 7 п. 14.5 Договору внесено зміни до п. 2.3 Договору: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 208 329 кВт-год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи». 
Додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» викладено в новій редакції. 
Решта умов Договору залишаються без змін. 
Умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.07.2024. 
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 8,43437 грн без урахування ПДВ та 10,121244 грн з ПДВ. 
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 44,15954 % відносно початкової, яка була встановлена договором.
В свою чергу, доказів щодо наявності підстав для зміни тарифу за фактично спожиту електричну енергію постачальником не надано. 
Додатковою угодою № 9 від 04.09.2024 (угода №9) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 7 п. 14.5 Договору викладено п. 2.3 Договору № 679 від 27 грудня 2023 року в новій редакції: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 210239,1 кВт год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. 
Додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» викладено в новій редакції. Решта умов Договору залишаються без змін. Умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.08.2024. 
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 8,20586 грн. без урахування ПДВ та 9,847032 грн. з ПДВ. 
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 40,31339 % відносно початкової, яка була встановлена договором. 
Підставою для збільшення ціни на електроенергію стала надана постачальником роздруківка (скрін-копія) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua ) про середньозважені ціни ВДР та РДН, ціна ВДР за 29.08.2024 та ціна РДН ОЕС України за серпень 2024 року.
Додатковою угодою № 10 від 01.10.2024 (угода №10) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 7 п. 14.5 Договору викладено п. 2.3 Договору № 679 від 27 грудня 2023 року в новій редакції: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 210802 кВт год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. 
Додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» викладено в новій редакції.
Решта умов Договору залишаються без змін. Умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.09.2024. 
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 8,13142 грн без урахування ПДВ та 9,757704 грн з ПДВ. 
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 39,03134 % відносно початкової, яка була встановлена договором.
Підставою для збільшення ціни на електроенергію стала надана постачальником роздруківка (скрін-копія) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua ) про середньозважені ціни ВДР та РДН за вересень 2024 року. 
Додатковою угодою № 11 від 01.11.2024 (угода №11) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 7 п. 14.5 Договору викладено п. 2.3 Договору № 679 від 27 грудня 2023 року в новій редакції: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 210830 кВт год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.
Додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» викладено в новій редакції. 
Решта умов Договору залишаються без змін. 
Умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.10.2024. 
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 8,1272 грн без урахування ПДВ та 9,7526 грн з ПДВ. 
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 38,88889 % відносно початкової, яка була встановлена договором. Проте доказів щодо наявності підстав для зміни тарифу за фактично спожиту електричну енергію постачальником не надано. 
Додатковою угодою № 12 від 03.12.2024 (угода №12) у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, на підставі п.п. 7 п. 14.5 Договору викладено п. 2.3 Договору № 679 від 27 грудня 2023 року в новій редакції: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 211305,7 кВт год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.
Додаток № 2 до договору № 679 від 27 грудня 2023 року про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» викладено в новій редакції.
Решта умов Договору залишаються без змін. 
Умови, викладені в даній додатковій угоді застосовується, починаючи з 01.11.2024.
Відповідно додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу «Комерційна пропозиція» в новій редакції, за результатами закупівлі (останньої додаткової угоди) граничний розмір тарифу за фактично спожиту електричну енергію становить 8,03471 грн. без урахування ПДВ та 9,641652 грн. з ПДВ.
Тобто ціна за одиницю товару закупівлі електричної енергії збільшена на 37,32194 % відносно початкової, яка була встановлена договором.
Підставою для збільшення ціни на електроенергію стала надана постачальником роздруківка (скрін-копія) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua) про середньозважені ціни ВДР та РДН за листопад 2024 року.
Отже, з 12 укладених додаткових угод, 3 додаткові угоди стосувалися зменшення ціни за одиницю товару закупівлі електричної енергії та 9 про збільшення такої ціни, з яких 7 встановлювали збільшення ціни більше ніж на 10% від початкової, яка була узгоджена при укладенні договору.
Мотивуючи позовні вимоги прокурор зазначає, що до Договору про закупівлю № 679 від 27.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу у період його виконання неодноразово необґрунтовано вносились зміни щодо вартості електричної енергії в бік збільшення, при цьому всі інші умови Договору залишено без змін та є обов`язковими для виконання сторонами. Сторони уклали додаткові угоди № 1 від 01.01.2024 та № 2 від 12.02.2024 до договору № 679 від 27.12.2023, якими збільшили ціну за 1 кВт*год на 1,14% та 8,12% без належного документального обґрунтування необхідності такої зміни. Внаслідок укладення додаткових угод № 6 від 03.06.2024, № 7 від 03.07.2024, № 8 від 05.08.2024, № 9 від 04.09.2024, № 10 від 01.10.2024, № 11 від 01.11.2024, № 12 від 03.12.2024 до договору № 679 від 27.12.2023 ціну за одиницю товару було збільшено на 14,39%, 34,62%, 44,16%, 40,31%, 39,03%, 38,89% та 37,12% відповідно, від первинної ціни, що перевищує максимально можливий 10% ліміт, який передбачено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» як підстава для збільшення ціни за одиницю товару, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсними додаткові угоди №№ 2, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 та стягнення надмірно сплачених грошових коштів.
Досліджуючи питання наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави, суд враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Згідно статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.
Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та визначення згаданого елемента є поняття «інтерес держави».
У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
«Інтереси держави» можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15. від 28,01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі №380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі №0440/6596/18.
Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У матеріалах Консультативної ради європейських прокурорів зазначено, що не існує загальних міжнародних правових норм та правил стосовно завдань, функцій та організації прокурорської служби за межами сфери кримінального права. Діяльність прокурорських служб викликана потребою суспільства у належному захисті прав людини та державних інтересів. Держава має суверенне право визначати свої інституційні та правові процедури реалізації її функцій із захисту прав людини та державних інтересів, дотримання принципу верховенства права та її міжнародних зобов`язань.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін.
Водночас ЄСПЛ звертав також увагу на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу.
Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ зауважив, що сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, у тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави. 
Конституцією України кожному гарантовано право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам (ст. 53). 
Укладення недійсних Додаткових угод всупереч норм Закону України «Про публічні закупівлі» є прямим порушенням законності в бюджетній сфері, яке сприяє розвитку інфляційних процесів у країні, підриває довіру громадян і наносить вагомий матеріальний і моральний збиток, що не може не відобразитися на державних інтересах та авторитеті держави. Тому підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є загроза порушень економічних інтересів держави внаслідок укладення незаконних правочинів, чим може бути завдано шкоди бюджету у виді незаконних витрат. 
Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. 
Відповідно до оголошення про проведення відкритих торгів та звіту про виконання договору про закупівлю джерелом фінансування зазначеної процедури закупівлі був місцевий бюджет.
Таким чином, закупівля товару за вказаним Законом здійснюється за рахунок бюджетних коштів, виділених для забезпечення освітніх потреб учнів відповідних навчальних закладів. 
Виконання зобов`язань за додатковими угодами до договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.
Прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради.
Відповідно ст. 142 Конституції України, ч. 3 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Статтею 5 частиною 1 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.
Частиною 2 статті 5 Бюджетного кодексу України передбачено, що місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 5 ст. 64 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.
Контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень. (пункт 3 частини 1 статті 26 Бюджетного кодексу України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п. 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.
Виконавчий комітет Козельщинської селищної ради є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів становить інтерес територіальної громади в особі Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради.
Глобинською окружною прокуратурою скеровано до Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради лист від 27.02.2026 з пропозицією самостійно вжити заходи реагування та усунення порушень Закону України «Про публічні закупівлі» та стягнення надмірно сплачених коштів за додатковими угодами шляхом звернення до суду з відповідним позовом. 
Необхідність втручання органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з тим, що протягом розумного строку зазначений орган самостійно не звернувся до суду з відповідним позовом, а лише направив вимогу на адресу ТОВ «Запоріжжяелектропосточання» про відшкодування збитків, після направлення якої пройшов вже тривалий час, а відповідь на адресу Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради так і не надійшла (лист від 04.03.2026 за № 02-13/383). 
Крім того, як вбачається із вищевказаного листа, про виявлені порушення Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.03.2026 36 при укладенні спірних додаткових угод Виконавчому комітету Козельщинської селищної ради було відомо ще 01.10.2025, в свою чергу вимога про відшкодування збитків на адресу відповідача скерована через майже 5 місяців, що також підтверджує необхідність втручання органів прокуратури з метою захисту інтересів держави. 
Бездіяльність виконавчого комітету щодо невжиття вищевказаних заходів в судовому порядку призводить до ненадходження коштів до бюджету. 
Враховуючи викладене, підставами для подачі даного позову та представництва інтересів виконавчого комітету Козельщинської селищної ради є невжиття протягом тривалого часу жодних заходів спрямованих на поновлення інтересів держави та є виключними випадками, що встановлено вимогами ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», на усунення виявлених порушень та захисту інтересів держави прокурором пред`являється цей позов. 
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. 
У відповідності до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Глобинською окружною прокуратурою 09.03.2026 за № 50/1-897ВИХ-26, попередньо повідомлено Виконавчий комітет Козельщинської селищної ради щодо здійснення представництва його інтересів у суді.
За висновком суду, прокурором належним чином обґрунтовані підстави представництва інтересів держави в спірних правовідносинах в особі Міністерства освіти і науки України.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положення частини 2 статті 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди). 
Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Така презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний у силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення.
Отже, відповідно до статей 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, тощо.
Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).
Відповідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Одночасно, правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України “Про публічні закупівлі”.
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Судом встановлено, що сторони, уклавши за результатом проведеної процедури закупівлі Договір № 679, погодили всі його істотні умови, у тому числі предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, що узгоджується з приписами Закону України "Про публічні закупівлі".
Предметом розгляду у цій справі є вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договору як таких, що суперечать положенням Закону України "Про публічні закупівлі", та стягнення надмірно сплачених коштів у зв`язку підвищенням ціни на товар.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).
Частиною 1 ст. 712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами 3, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" і на момент підписання договору погодили всі його істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань.
Відповідно до преамбули Закону України "Про публічні закупівлі", цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Положеннями частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Згідно із частиною 5 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.
У силу положень частини 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Водночас, як зазначено в частині 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Із системного аналізу норм Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (частина 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Разом з тим пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, зазначені положення Закону України "Про публічні закупівлі" дають підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:
- відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);
- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);
- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;
- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).
У постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (пункт 56 постанови).
Філологічне тлумачення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано на рівні не більше 10%.
Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (див. пункти 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).
Крім того, у вказаній постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду однозначно виснувала, що загальне збільшення ціни за товар при послідовних змінах до договору про закупівлю (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати 10 % від ціни товару, визначеної в договорі, зокрема й у випадку закупівлі бензину і дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
Зокрема, проаналізувавши редакції Закону України “Про публічні закупівлі” у двох редакціях: Закону № 114-ІХ і Закону № 1530-ІХ, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не має перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, яке в п. 2 ч. 5 ст. 41 вказаного Закону унормовано на рівні не більше 10 %, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Тобто, послідовне (“каскадне”) підвищення ціни через укладення кількох додаткових угод, яке в сумі перевищує 10 %, суперечить Закону та нівелює саму ідею конкурентної закупівлі. 
Отже, однозначно констатується, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема у випадку закупівлі бензину і дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зміни та доповнення до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару – 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, у тому числі й при здійсненні закупівлі бензину і дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
Таким чином, вказані зміни не скасували 10 % ліміт. Вони лише запровадили альтернативний момент відліку 90-денного строку, протягом якого допускається зміна ціни: або з моменту підписання договору, або з моменту внесення попередніх змін до договору щодо ціни. Тобто Закон дозволив інакше рахувати строки між змінами, але не дозволив збільшувати загальний відсоток підвищення ціни. 
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону, стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину й дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів у цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару. При цьому, виняток, передбачений для бензину, дизельного пального, природного газу та електричної енергії, означає лише те, що для таких товарів не діє обмеження “не частіше ніж раз на 90 днів”. Однак цей виняток не встановлює і не розширює граничний розмір підвищення ціни. Верхня межа – 10 % – залишається незмінною.
Відповідач не міг не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії (тобто постійне коливання цін на електричну енергію, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими).
Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоби за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоби не проводити новий тендер Закон України "Про публічні закупівлі" дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість усім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Як вже зазначалося судом, згідно вимог пп. 2 п. 14.5 Договору документальне підтвердження коливання ціни на ринку має містить як інформацію про стан цін щонайменше на дві дати, що визначають початок (моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару) та кінець часового інтервалу, у якому здійснювалося дослідження цін так і результат порівняння цін у відсотковому вираженні.
Крім того, підпунктом 7 пункту 14.5 Договору встановлено, що документ, який підтверджує зміни середньозваженої ціни на електроенергію на ринку «на добу наперед» має містити інформацію про стан цін щонайменше на дві дати, що визначають початок (моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару) та кінець часового інтервалу, у якому здійснювалося дослідження цін та результат порівняння цін у відсотковому вираженні.
Нову (змінену) ціну у разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів Сторони застосовують з дня введення в дію відповідного документу, яким затвердженні чи встановленні регульовані ціни (тарифи) і нормативи, що застосовуються у даному Договорі, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними документом). 
Одночасно, у наданих постачальником роздруківках (скрін-копіях) з веб сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua) відсутня інформація, яка підтверджує саме коливання ціни на ринку з 27.12.2023 (дата укладення договору) по відповідні дати укладення додаткових угод до такого договору, та міститься лише інформація про зміну середньозваженої ціни електричної енергії.
Отже, роздруківки (скрін-копії) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» (www.oree.com.ua) не підтверджують коливання ціни електричної енергії на ринку та не можуть слугувати обґрунтуванням для зміни істотних умов Договору щодо збільшення ціни за одиницю товару, тому збільшення ціни за 1 кВт год електричної енергії, які узгоджені в угодах 1, 2, 6-12, не є належним чином документально підтвердженим. 
У абзаці 2 частини 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Враховуючи вказані обставини, до Договору про закупівлю № 679 від 27.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу у період його виконання неодноразово необґрунтовано вносились зміни щодо вартості електричної енергії в бік збільшення, при цьому всі інші умови Договору залишено без змін та є обов`язковими для виконання сторонами.
Слід звернути увагу на постанову Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, у пункті 7.50 визначено: «У розгляді даного спору суд виходить із того, що законодавство про публічні закупівлі, як у редакції Закону № 922-VIII до 19.04.2020 (положення пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону), так і у редакції цього закону після внесення змін (положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону) встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного за результатами проведення закупівлі за державні кошти та містить обмеження щодо заборони збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод)».
Так, за наслідками розгляду справи № 922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 виклала правовий висновок щодо застосування норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», згідно з яким: 
«Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається; 
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст. 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах;
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі». 
В іншому випадку не досягається мета Закону України «Про публічні закупівлі», яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (Постанова ВП ВС у справі №922/2321/22 від 24.01.2024). 
Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 (далі – Особливості).
Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/1058/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 13.04.2023 у справі № 908/653/22, від 02.07.2024 у справі № 910/13579/23, від 21.11.2025 у справі №920/19/24 прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України «Про публічні закупівлі», яка вступила в законну силу 19.04.2020. 
Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24 зазначено, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не передбачає внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі», а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23).
Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 також вказав на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою. 
Разом з тим під час розгляду касаційної скарги ТОВ «Енергетичне партнерство» Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вирішив передати справу № 920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», викладених у постанові від 24.01.2025 у справі № 922/2321/22. 
При цьому Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду посилався на зміни у законодавстві, які не були враховані Великою Палатою Верховного Суду, та наявність роз`яснення Міністерства економіки України від 24.11.2020 № 3304-04/69987-06 щодо можливості неодноразової зміни ціни товару в бік збільшення в разі коливання ціни такого товару на ринку. 
Водночас постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 касаційну скаргу ТОВ «Енергетичне партнерство» відхилено, а судові рішення про задоволення позову прокурора залишено в силі. 
Приймаючи таке рішення, Велика Палата Верховного Суду вкотре підтвердила свої сталі висновки про те, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Інший підхід до розуміння п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який передбачає можливість необмеженого збільшення ціни при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі та спотворення принципу добросовісності конкуренції серед учасників. 
Зміни та доповнення до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», внесені Законом України від 03.06.2021 № 1530-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та інших законів України щодо вдосконалення системи функціонування та оскарження публічних закупівель», стосуються лише альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%. 
Також і у постанові від 03.02.2026 справа 906/607/24 Верховний суд вказав на те, що Постанова Кабінету міністрів України від 12.10.2022 №1178 не передбачає внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі», а лише установлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. У будь-якому випадку сторони договору мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Коливання ціни на ринку може слугувати підставою для зміни договірної ціни на товар лише після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку. Внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди. Існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін. 
Слід звернути увагу на постанову Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі від 12.05.2026, відповідно до якої за результатами розгляду касаційної скарги ухвалив постанову в якій дійшов наступних висновків:
«У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" зазначило про неправильне застосування судами пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", частини 1 статті 216, статті 652 Цивільного кодексу України, без урахування висновків Верховного Суду/Верховного Суду України щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах:
- від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (щодо можливості зміни істотних умов договору, включаючи ціну, за дотримання певних умов); - від 21.03.2019 у справі № 912/898/18 (про те, що довідки ТПП України є належним доказом коливання ціни на різних сегментах ринку); - від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21, від 06.09.2017 у справі № 320/4812/15-ц (щодо обов`язковості двосторонньої реституції у разі визнання правочину недійсним).
У цьому контексті, зокрема, зазначає про: - можливість внесення змін до Договору в частині ціни у зв`язку з істотною зміною обставин за їх доведеності, зокрема, в межах 10%; - вважає неправомірним відхилення судами довідок Чернівецької ТПП; - неправомірне незастосування судами до спірних правовідносин статті 216 Цивільного кодексу України та непоширення дії правової конструкції двосторонньої реституції на обидві сторони Додаткової угоди № 5 до Договору за наслідками визнання її недійсною.
Як зазначалося раніше, касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Наведене узгоджується із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.
При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Верховний Суд також неодноразово зазначав, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.
Так, у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства:
- термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші (пункт 24 постанови);
- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями (пункт 25 постанови);
- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. З огляду на значення слова "подібний" не завжди означає тотожність (пункт 28 постанови);
- у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини) (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
Здійснена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови).
Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника щодо неврахування судами правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів виходить з такого.
Так, у справі № 912/898/18 заступник прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Східного офісу Державної аудиторської служби України та Управління освіти, молоді та спорту Олександрійської міської ради звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю та стягнення коштів.
Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.03.2019 у зазначеній справі № 912/898/18, зокрема, про який стверджує скаржник (що довідки ТПП України є належним доказом коливання ціни на різних сегментах ринку), оскільки у цій справі не формувалося такого висновку та взагалі не досліджувалося питання щодо обґрунтованості внесення змін до ціни договору за наявності відповідної довідки ТПП.
У межах розгляду справи № 912/898/18 Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 лише зазначив, що згідно із роз`ясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" від 07.04.2015 № 3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
У справі № 918/1043/21 Невірківський ліцей Великомежиріцької сільської ради звернувся до суду з позовом до приватного підприємства про визнання недійсним договору та стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що позивач не був обізнаний з реальною вартістю товару за договором та купив його у відповідача за ціною, яка значно перевищує таку вартість. Водночас відповідач не міг не знати про реальну вартість товару за договором, а тому з метою отримання надприбутку навмисно ввів позивача в оману. Оскільки товар за договором був придбаний за державні кошти, зазначений правочин суперечить інтересам держави і суспільства, у зв`язку із чим має бути визнаний недійсним, а сплачені за ним кошти стягнуті з відповідача.
У справі № 923/196/20 предметом спору було визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення утворених внаслідок поділу останньої земельних ділянок. Позов обґрунтовано тим, що на момент звернення відповідача із заявою про викуп у позивача первинної земельної ділянки ТОВ не було власником об`єкта незавершеного будівництва та не мало права придбати цю ділянку поза процедурою земельних торгів.
У справі № 320/4812/15-ц предметом спору було визнання недійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель і споруд та повернення майна. Позов обґрунтовано тим, що договір купівлі-продажу було укладено з порушенням вимог чинного законодавства та на шкоду економічним інтересам держави - без погодження з Фондом державного майна України та за ціною, яка значно нижча від ринкової вартості об`єкта нерухомості, внаслідок чого державний бюджет недоотримав 1,4 млн. грн.
Проаналізувавши наведені постанови та висновки Верховного Суду у справах, на які посилається скаржник, суд касаційної інстанції зазначає, що правовідносини у наведених справах № 918/1043/21, № 923/196/20, № 320/4812/15-ц та у справі, яка розглядається № 924/560/24, за критеріями подібності правовідносин, визначеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, зокрема, за змістовним критерієм не є подібними.
У жодній із наведених справ судами не розглядалися вимоги про визнання недійсною додаткової угоди/додаткових угод до договору про закупівлю, укладеному в порядку Закону України "Про публічні закупівлі", з підстав порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та стягнення, у зв`язку із цим, суми переплати за договором, що мала місце внаслідок неправомірного збільшення ціни товару шляхом укладання цієї угоди з порушенням законодавства, як безпідставно одержаних коштів, підстава набуття яких відпала (відповідно до статей 216, 1212 Цивільного кодексу України).
Зміст наведених скаржником постанов Верховного Суду у цих справах не свідчить, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки предмет та підстави позовів, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених скаржником справах і у справі, яка переглядається № 924/560/24, є різними; у кожній із справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, тобто, дійшли певних конкретних висновків з урахуванням наданих сторонами усіх доказів, що виключає подібність правовідносин у вказаних справах за змістовним критерієм. При цьому, з`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Суд звертає увагу на те, що посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Разом з тим, хоча правовідносини у справі № 912/898/18, на неврахування висновків Верховного Суду у якій посилається скаржник, та у цій справі, яка розглядається № 924/560/24, є подібними, однак постанова Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/898/18 не містить висновків, про який стверджує скаржник (про те, що довідки ТПП України є належним доказом коливання ціни на різних сегментах ринку).
Водночас скаржник у касаційній скарзі стверджує про неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 у питанні можливості зміни істотних умов договору, включаючи ціну, за дотримання певних умов.
Висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" має універсальний характер та підлягає застосуванню до всіх правовідносин, які виникають при збільшенні ціни за одиницю товару за договором, укладеним відповідно до Закону.
У постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, а також постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Як встановили суди попередніх інстанцій, укладання спірних додаткових угод до договору призвело до збільшення ціни за 1 кВт*год електричної енергії на 94,3% до ціни за 1 кВт*год електричної енергії, визначеної договором.
Встановивши зазначене, суди констатували, що оспорювані додаткові угоди до договору суперечать вимогам статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та положенням статей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки, укладаючи договір, сторони визначили ціну за продукцію (електричну енергію), тоді як після укладення договору Товариство ініціювало підписання додаткових угод до договору, внаслідок чого відбулося збільшення вартості електричної енергії за одиницю кВт*год за договором більше ніж на 10%.
Колегія суддів, оцінюючи доводи скаржника в цій частині, зазначає, що укладаючи спірні додаткові угоди та змінюючи ціну на одиницю товару, сторони договору мали керуватись імперативними приписами положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Натомість, як свідчать з`ясовані судами обставини цієї справи, сторони договору, укладаючи додаткові угоди, якими ціну збільшено на 94,3% від ціни, первісно визначеної сторонами у договорі, не дотримались приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Верховний Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
Параграфом 1 глави 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України унормовані основні положення про докази. При цьому Верховний Суд виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Отже, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, судами першої та апеляційної інстанцій надано оцінку поданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зміни істотних умов договору, включаючи ціну, за дотримання певних умов, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, не знайшли свого підтвердження та спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, який, натомість, свідчить про врахування цих висновків Великої Палати Верховного Суду, а також їх відповідність висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
Отже, підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не знайшла свого підтвердження.».
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Стала судова практика свідчить, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Судом також враховується, що з матеріалів справи вбачається, що за Договором № 679 від 27.12.2023 жодного дня електроенергія не постачалася Споживачеві за ціною, визначеною Договором, що свідчить про недобросовісність дій ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” при поданні цінової пропозиції у складі тендерної документації. 
Позивач та відповідач уклали додаткові угоди № 1 від 01.01.2024 та № 2 від 12.02.2024 до договору № 679 від 27.12.2023, якими збільшили ціну за 1 кВт*год на 1,14% та 8,12% без належного документального обґрунтування необхідності такої зміни, а також додаткові угоди № 6 від 03.06.2024, № 7 від 03.07.2024, № 8 від 05.08.2024, № 9 від 04.09.2024, № 10 від 01.10.2024, № 11 від 01.11.2024, № 12 від 03.12.2024 до договору № 679 від 27.12.2023, як без належного документального обґрунтування так і якими загальну ціну за 1 кВт*год збільшили більше як на 10%, що свідчить про порушення, в тому числі, вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», внаслідок чого останні є недійсними. 
Одночасно, відповідно до умов Договору, а саме п. 14.5, підставою для зміни ціни є письмове звернення Сторони Договору та коливання ціни на ринку. 
В порушення вказаних умов договору, постачальником не направлено до споживача жодного такого повідомлення перед укладенням додаткових угод, а роздруківки (скрін-копії) з веб-сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» додано лише до 8 угод з 12 укладених, що в свою чергу свідчить про порушення умов договору та укладення додаткових угод без наявних для того підстав.
Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 у справі № 908/653/22 дійшов висновку, що метою регулювання, передбаченого ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. 
Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.
Згідно постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 по справі №927/491/19, яка була прийнята до укладення додаткових угод Верховний Суд вважає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18 та від 23.01.2020 у справі №907/788/18, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.02.2020 № 913/166/19, від 13.10.2020 № 912/1580/18, від 05.11.2020 № 912/421/19, від 02.12.2020 № 913/368/19.
Вказане вищевикладене свідчить про відсутність законодавчо передбачених підстав для збільшенні ціни сторонами, та відсутність фактору очевидної економічної невигідності для постачальника у разі постачання за попередньою ціною та порушення принципу здійснення публічних закупівель таких як максимальна економія та добросовісна конкуренція. Одночасно, розрахунки за тарифами установленими в угоді № 1 від 01.01.2024 фактично не здійснювалися, тобто узгоджені умови у вказаній угоді не мають матеріальних наслідків.
Фактично, між позивачем та відповідачем укладено низку додаткових угод до Договору № 679 від 27.12.2023, якими перевищено 10% максимально можливий ліміт на збільшення ціни за одиницю товару у разі коливання ціни такого товару на ринку
Так, внаслідок укладення додаткових угод № 6 від 03.06.2024, № 7 від 03.07.2024, № 8 від 05.08.2024, № 9 від 04.09.2024, № 10 від 01.10.2024, № 11 від 01.11.2024, № 12 від 03.12.2024 до договору № 679 від 27.12.2023 ціну за одиницю товару було збільшено на 14,39%, 34,62%, 44,16%, 40,31%, 39,03%, 38,89% та 37,12% відповідно, від первинної ціни, що перевищує максимально можливий 10% ліміт, який передбачено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» як підстава для збільшення ціни за одиницю товару.
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора, що Додаткова угода № 2 від 12.02.2024 до договору № 679 від 27.12.2023 укладена з порушенням узгоджених умов вказаного договору та є документально не обґрунтована, та Додаткові угоди № 6 від 03.06.2024, № 7 від 03.07.2024, № 8 від 05.08.2024, № 9 від 04.09.2024, № 10 від 01.10.2024, № 11 від 01.11.2024, № 12 від 03.12.2024 до договору № 679 від 27.12.2023 укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», в цілому указують на необґрунтоване підняття постачальником ціни, що свідчить про порушення принципів максимальної економії, ефективності та пропорційності, що передбачені ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» та підлягають визнанню недійсними.
У спірних правовідносинах відповідач не міг не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії (тобто постійне коливання цін на електричну енергію, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими).
Таким чином, у даній справі дії відповідача з короткочасного, послідовного та необґрунтованого, в порівнянні з первісною ціною, встановленою у Договорі, збільшення ціни за одиницю товару, що призвело до зменшення обсягу закупівлі електричної енергії, можуть бути кваліфіковані як недобросовісні.
При цьому судом враховується, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
З іншого боку, будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 927/550/20).
Так, позивач, який мав беззаперечне право на отримання електричної енергії за ціною, визначеною в укладеному між сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо збільшення ціни товару підписав оспорені додаткові угоди, внаслідок чого ціна за одиницю товару збільшилась, а обсяг поставки, що передбачався за договором, фактично, зменшився.
Крім того, збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах по відношенню до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, зокрема п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.
Водночас, метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Відповідно до ст. 5 Закону України “Про публічні закупівлі” закупівлі здійснюються за принципом 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Отже, відповідачем не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання сторонами в повному обсязі. За таких обставин зміна ціни згідно з оспорюваними додатковими угодами є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України “Про публічні закупівлі”, з огляду на що суд доходить висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних Додаткових угод № 2 від 12.02.2024, № 6 від 03.06.2024, № 7 від 03.07.2024, № 8 від 05.08.2024, № 9 від 04.09.2024, № 10 від 01.10.2024, № 11 від 01.11.2024, № 12 від 03.12.2024 укладених до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679 недійсними відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Щодо вимог про стягнення з відповідача безпідставно сплачених коштів.
У позовній заяві прокурор також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з обмеженою “Запоріжжяелектропостачання” надмірно сплачені грошові кошти в сумі 233 355 грн 05 коп.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно зі ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно договором, тобто і поставка товару, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного договору.
Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється в договорі купівлі-продажу в відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Недійсність Додаткових угод № 2 від 12.02.2024, № 6 від 03.06.2024, № 7 від 03.07.2024, № 8 від 05.08.2024, № 9 від 04.09.2024, № 10 від 01.10.2024, № 11 від 01.11.2024, № 12 від 03.12.2024 означає, що зобов`язання сторін регулюються первинним договором на постачання електроенергії споживачу № 679 від 27.12.2023.
Так, на виконання умов Договору № 679 від 27.12.2023 на підставі актів відповідач передав, а позивач прийняв електричну енергію, зокрема:
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за січень 2024 року, споживачем спожито 34 947 кВт*год електричної енергії за ціною 7,59099608 грн (яка визначена угодою №2 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 265 282,54 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 245 327,94 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 19 954,6 грн;
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за травень 2024 року, споживачем спожито 14 081 кВт*год електричної енергії за ціною 8,027015837 грн (яка визначена угодою №6 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 113 028,41 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 98 848,62 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 14 179,79 грн.;
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за червень 2024 року, споживачем спожито 9 717 кВт*год електричної енергії за ціною 9,444767932 грн (яка визначена угодою №7 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 91 774,81 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 68 213,34 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 23 561,47 грн;
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за липень 2024 року, споживачем спожито 11 545 кВт*год електричної енергії за ціною 10,12124383 грн (яка визначена угодою №8 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 116 849,76 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 81 045,9 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 35 803,86 грн;
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за серпень 2024 року, споживачем спожито 8 985 кВт*год електричної енергії за ціною 9,84703172 грн (яка визначена угодою №9 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 88 475,58 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 63 074,7 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 25 400,88 грн;
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за вересень 2024 року, споживачем спожито 8 234 кВт*год електричної енергії за ціною 9,757703425 грн (яка визначена угодою №10 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 80 344,93 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 57 802,68 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 22 542,25 грн;
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за жовтень 2024 року, споживачем спожито 12 536 кВт*год електричної енергії за ціною 9,752676292 грн (яка визначена угодою №11 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 122 259,55 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 88 002,72 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 34 256,83 грн;
- відповідно акту приймання-передавання товарної продукції за листопад 2024 року, споживачем спожито 21 992 кВт*год електричної енергії за ціною 9,641651964 грн (яка визначена угодою №12 до Договору № 679) за 1 кВт*год, на суму 212 039,21 грн. Сума з розрахунку ціни за первинним договором – 7,02 грн за 1 кВт*год мала становити 154 383,84 грн, у зв`язку з чим різниця у вигляді безпідставно сплачених коштів становить 57 655,37 грн. 
Загалом, за січень, травень-листопад 2024 (періоди за якими оспорюється ціна визначена в незаконних додаткових угодах) поставлено електричної енергії 122 037 кВт*год, а Замовником сплачено за вказаний товар кошти у сумі 1 090 054,79 грн за фактично отриману електричну енергію. 
Згідно з платіжними інструкціями (містяться в матеріалах справи) на виконання Договору № 679 про закупівлю від 27.12.2023 зазначену вище суму сплачено в повному обсязі.
Отже, оскільки визнання недійсними додаткових угод, не породжують правових наслідків, тому оплата за поставлену в період січень, травень-листопад 2024 (період дії додаткових угод №2 та №№ 6-12) електричну енергію (122 037 кВт*год) має розраховуватись за ціною, визначеною у договорі – 7,02 грн за 1 кВт*год. 
За поставлену протягом цього періоду електричну енергію (122 037 кВт*год) Виконавчий комітет Козельщинської селищної ради фактично сплатив 1 090 054,79 грн, але мав сплатити кошти у сумі 856 699,74 грн із розрахунку 122 037 кВт*год х 7,02 грн, тому решта сплаченої суми 233 355,05 грн є такими, що безпідставно одержані відповідачем, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути відповідно до ст. ст. 216, 1212 ЦК України. 
Аналізом актів прийому-передачі поставленої електричної енергії та платіжних документів про сплату за неї установлено, що з урахуванням недійсності зазначених додаткових угод замовником здійснено переплату в сумі 233 355,05 грн, які підлягають поверненню. 
Таким чином, грошові кошти в сумі 233 355,05 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам ст.ст. 216, 1212 ЦК України.
Аналогічний підхід до підстав повернення спірної суми коштів висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
Враховуючи, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців територіальної громади, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 924/1282/21.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідач у справі не спростував доводи прокурора та позивача, заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.
З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені прокурором підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Глобинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітет Козельщинської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 12.02.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання».

Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 03.06.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання».

Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 03.07.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання»
Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 05.08.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання».

Визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 04.09.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 №679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання».

Визнати недійсною додаткову угоду № 10 від 01.10.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання».

Визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 01.11.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання».

Визнати недійсною додаткову угоду № 12 від 03.12.2024 до Договору про закупівлю від 27.12.2023 № 679, укладену між Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропосточання»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063, код ЄДРПОУ 42093239) на користь Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради (вул. Остроградського, буд. 75/15, c. Козельщина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39100, код ЄДРПОУ 04383682) надмірно сплачені грошові кошти в сумі 233 355 (двісті тридцять три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 05 коп.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063, код ЄДРПОУ 42093239) на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, код ЄДРПОУ 02910060, банк – Державна казначейська служба України, м. Київ, розрахунковий рахунок UA118201720343130001000006160, код класифікації видатків бюджету – 2800) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 30 124 грн 33 коп.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 12.06.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.co