Справа № 273/2066/25
Провадження № 2-др/273/4/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року Баранівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Бєлкіної Д.С., за участю секретаря судового засідання Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баранівка заяву представника позивача  ОСОБА_1 адвокатаКовальчук Руслани Миколаївни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 25.02.2026 у цивільній справі № 273/2066/25 позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.
Від представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук Руслани Миколаївни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому вона просить суд вирішити питання, яке зазначалося в прохальній частині позову, а саме: залишити проживати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ковальчук Р.М. в судове засідання не з`явилися, адвокат Ковальчук Р.М. направила до суду заяву, в якій просила розглядати заяву без участі позивача та представника.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася і не повідомила причин своєї неявки, про час і місце розгляду заяви повідомлена належно.
Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 25.02.2026 позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб, зареєстрований 06 березня 2012 року, міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 20між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірваний.
Водночас у своєму позові ОСОБА_1 також просив залишити проживати спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_2 . Зазначене питання судом не було вирішено.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Судом під час розгляду справи встановлено, що від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім цього судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 , батько дітей не просив визначити місце проживання дітей з ним, матір не заперечувала проти проживання дітей разом з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.
Вирішуючи вимогу позивача щодо залишення проживання дітей після розірвання шлюбу з матір`ю, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.
Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15.01.2020.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання спільних дітей разом із матір`ю після розірвання шлюбу, проти чого остання не заперечувала, тому у розгляді заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних дітей, судом вирішується лише питання про залишення проживання дітей з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вони проживають.
Враховуючи те, що на час розгляду справи діти сторін проживають разом з матір`ю та позивач проти цього не заперечує, відповідно до статті 160 СК України суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити спільних дітей сторін проживати разом з відповідачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 157, 160, 161, 270 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Заяву представника позивача  ОСОБА_1 адвокатаКовальчук Руслани Миколаївни - задовольнити.
Ухвалити у цивільній справі №273/2066/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу додаткове рішення, яким залишити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати разом із матір`ю  ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя       Бєлкіна Д.С.