П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/5598/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
21 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.10.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001.
Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.02.2025 та неприйнятті рішення в установленому законом порядку за результатом розгляду заяви.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2025 в частині призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами та за результатами такого розгляду прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 807,46 грн (вісімсот сім гривень сорок шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
У своєму відзиві позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Остшешув республіка Польща, ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 09.08.2023.
Відповідно до довідки № 2700 від 11.10.2023 року про реєстрацію громадянином України виданої Генеральним консульством України у Вроцлаві донька позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Генерального консульства України у Вроцлаві набула громадянство України підставі частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України».
25.08.2024 позивач повернулась до місця свого проживання в Україні в м. Ямпіль, Могилів-Подільського району, Вінницької області.
17.10.2024 позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.
18.10.2024 відповідачем прийнято рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми, яким відмовлено у призначенні зазначеної допомоги з підстав того, що пройшло 12 місяців з дати народження дитини.
03.02.2025 позивач повторно звернулась із заявою довільної форми до УПСЗН Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області із проханням призначити їй допомогу у зв`язку із вагітність та пологами, допомогу при народженні дитини та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
На вказане звернення УПСЗН Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області за № 377/01-27/2 від 25.02.2025 направлено відповідь за якою позивачу повідомлено про те, що відповідно до звернення від 03.02.2025 щодо призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, допомоги при народженні дитини та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яке надійшло з управління "Центр надання адміністративних послуг" 04.02.2025, заява з відповідними документами про призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами до управління соціального захисту населення не надходила. Відповідно до п. 3 абз. 6 та п. 5 пп. 1 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, зазначена допомога призначається непрацюючим жінкам, якщо звернення за нею надійшло не пізніше ніж через шість місяців з дня закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.
Заява з повним пакетом документів про призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшла від ЦНАПу 17.10.2024. Відповідно абз. 1 п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.
Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову виходив з того, що відмова у призначенні допомоги при народженні дитини є протиправною, оскільки відповідач формально застосував положення законодавства щодо строку звернення, не врахувавши принцип забезпечення інтересів дитини, гарантії права на соціальний захист та обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися за призначенням відповідної допомоги.
Також суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяви позивача про призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, оскільки за результатами її розгляду не було прийнято належного мотивованого рішення у встановленому законом порядку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За нормами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України Про охорону дитинства від 26.04.2001 № 2402-III (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2402-III з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України Про державну допомогу сім`ям з дітьми та іншими законами України.
Закон України Про державну допомогу сім`ям з дітьми від 21.11.1992 № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII) відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Частинами 1 та 4 статті 1 Закону № 2811-XII встановлено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.
За приписами частини 7 статті 11 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Умови призначення і виплати таких видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом № 2811-XII визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок № 1751).
За приписами пункту 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Згідно з пунктом 44 Порядку № 1751 у разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви.
Відповідачем у справі стверджується і не спростовано позивачкою, що вона дійсно пропустила строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.
У обґрунтування поважності пропуску строку звернення за призначенням допомоги при народженні дитини позивачка зазначає, що у зв`язку із введенням воєнного стану та повномасштабною збройною агресією російської федерації була вимушена перебувати за межами України, де народила дитину, а після звернення за консультацією до ЦНАП їй було роз`яснено про можливість подання заяви після повернення в Україну у зв`язку із зупиненням строків звернення під час дії воєнного стану, унаслідок чого після повернення в Україну вона звернулась із відповідною заявою, однак отримала відмову у призначенні допомоги.
При цьому апеляційний суд зазначає, що позивачкою заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
На переконання апеляційного суду, дитина не має нести негативні наслідки необізнаності батьків (опікунів) про порядок призначення певних видів державної допомоги чи незацікавленості органів соціального захисту у піклуванні за сім`ями з дітьми, зокрема, над якими встановлена опіка.
За приписами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам чи опікунам. Тому вказані вимоги заявлені в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення. Отже, у спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі не мала об`єктивної можливості для повернення в Україну, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд доходить висновку про необхідність визнання протиправною відмову у наданні державної допомоги при народженні дитини, яка створює правові наслідки зобов`язання відповідача призначити допомогу при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлені ст. 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".
Вирішуючи даний спір, судом враховані правові висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 591/610/16, від 06.09.2018 у справі № 242/5735/16-а.
Зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо вимоги про визнання відмови УПСЗН Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 25.02.2025 у призначенні допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами згідно постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001, колегія суддів зазначає наступне.
Закон України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон № 2811) встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Відповідно до ст. 7 Закону № 2811 право на державну допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Умови надання і тривалість виплати допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами передбачені ст. 8 Закону № 2811.
Зокрема зазначено, що підставою для призначення жінкам допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами є видана в установленому порядку довідка лікувального закладу встановленого зразка та довідка: - з основного місця роботи (служби, навчання); - ліквідаційної комісії для жінок, звільнених з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації; - державної служби зайнятості для жінок, зареєстрованих у державній службі зайнятості як безробітні.
Допомога у зв`язку з вагітністю та пологами призначається, якщо звернення за нею надійшло не пізніше шести місяців з дня закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, і виплачується жінкам за весь період відпустки, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1-4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Зазначена допомога обчислюється сумарно та надається жінкам у повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.
Як встановлено з матеріалів справи, що 03.02.2025 позивач звернулась із заявою довільної форми до управління "Центр надання адміністративних послуг", якою просила "призначити" допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу при народженні дитини та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.
За результатом розгляду зазначеної заяви, УПСЗН Могилів - Подільської районної державної адміністрації Вінницької області за № 377/01-27/2 від 25.02.2025 направлено відповідь за якою позивачу повідомлено про те, що відповідно до звернення від 03.02.2025 щодо призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, допомоги при народженні дитини та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яке надійшло з управління "Центр надання адміністративних послуг" 04.02.2025, заява з відповідними документами про призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами до управління соціального захисту населення не надходила. Відповідно до п. 3 абз. 6 та п. 5 пп. 1 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, зазначена допомога призначається непрацюючим жінкам, якщо звернення за нею надійшло не пізніше ніж через шість місяців з дня закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.
Заява з повним пакетом документів про призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшла від ЦНАПу 17.10.2024. Відповідно абз. 1 п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Отже, оцінюючи надану відповідь відповідача від 25.02.2025, на заяву позивача від 03.02.2025, суд зазначає про те, що у зверненні позивач просила "призначити" допомогу у зв`язку із вагітністю та пологами. Разом з тим, листом від 25.02.2025 УПСЗН Могилів - Подільської районної державної адміністрації Вінницької області лише повідомило про те, що заява з відповідними документами про призначення допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами до управління не надходила.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана відповідачем відповідь має формальний та неоднозначний характер, оскільки фактично не містить результатів розгляду звернення позивача по суті. Отримавши заяву позивача від 03.02.2025 з проханням про призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, відповідач був зобов`язаний розглянути таке звернення та прийняти відповідне рішення у межах наданих законом повноважень.
Разом з тим, відповідач обмежився лише повідомленням про ненадходження заяви з відповідними документами, не вирішивши питання щодо можливості її розгляду, не зазначивши конкретних підстав, з яких відповідна допомога не може бути призначена, а також не роз`яснивши позивачу порядок та вимоги до подання заяви встановленого зразка із посиланням на норми чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області не забезпечило належного, повного та об`єктивного розгляду звернення позивача та не прийняло мотивованого рішення за результатами його розгляду у встановленому законом порядку, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не є належним відповідачем у справі та не наділене повноваженнями щодо призначення і виплати спірних видів державної допомоги, колегія суддів зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2025 № 766 «Про реалізацію експериментального проекту щодо централізації механізму виплати деяких державних допомог» передбачено, що починаючи з 01.07.2025 саме Пенсійний фонд України забезпечує призначення та виплату державних допомог та адмініструє відповідні програмні комплекси.
Таким чином, на час ухвалення судового рішення саме органи Пенсійного фонду України були наділені повноваженнями щодо вирішення питань призначення та виплати державних допомог, тоді як Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області фактично втратило можливість реалізовувати такі повноваження.
За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про відсутність у нього обов`язку щодо призначення і виплати спірних видів державної допомоги, оскільки саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області є уповноваженим суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах.
Щодо доводів апеляційної скарги про втручання суду у дискреційні повноваження Пенсійного фонду України, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду, не перебрав на себе повноваження суб`єкта владних повноважень щодо вирішення питання про призначення відповідної допомоги, а застосував передбачений законом спосіб захисту порушеного права.
Водночас, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити допомогу при народженні дитини у спірних правовідносинах обумовлено встановленням судом факту протиправної відмови у призначенні такої допомоги та наявністю у позивача права на її отримання відповідно до вимог чинного законодавства.
Крім того, колегія суддів враховує, що саме неналежний розгляд звернення позивача та неприйняття рішення у встановленому законом порядку призвели до порушення права позивача на належний соціальний захист.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку щодо вирішення даного спору.
Отже, оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.