Справа №:755/15449/25
Провадження №: 2/755/2783/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"22" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Катющенко В.П.
при секретарі - Мовчан А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, якому просить суд: зняти арешт та заборону щодо відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , 50 відсотків якого належить померлій ОСОБА_2 , 50 відсотків належить на праві власності ОСОБА_1 та обтяження якого у вигляді арешту містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження: 1363481, тип обтяження: арешт, зареєстровано: 08.10.2004, реєстратором: Десята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, А-4, 21.06.2002, Нарсуд, р-н Дніпровський, додаткові дані: Архівний номер: 526201KIEV10, Архівна дата: 12.07.2002, Дата виникнення 11.07.2002, № реєстра: 60, внутр. № FE01862D28F34629615C. 
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2001, посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Сердюк Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4-8816, квартира під АДРЕСА_1 , була придбана в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останньою в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 1996 року народження, про що реєстраційним написом на правовстановлюючому документів 22.10.2002 було внесено відомості в реєстрову книгу № д.503-20 Київського міського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 196 про право приватної власності на квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2002 у цивільній справі № 2-2246/02 за позовом КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, з метою забезпечення позову, на квартиру було накладено арешт. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира до цього часу обтяжена арештом, який накладено заінтересованою особою на підставі: ухвала А-4, 21.06.2022, Нарсуд, р-н Дніпровський. Одночасно, в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно власниками квартири визначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За заявою представника позивача - адвоката Поліщук О.Г., Дніпровським районним судом м. Києва за листом від 20.06.2025 № /31025/2025 надано завірену копію рішення суду від 29.07.2002 у цивільній справі № 2-2246/02, в межах якої було накладено арешт на квартиру, та повідомлено, що матеріали цієї цивільної справи знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2002 у цивільній справі № 2-2246/02, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва 8 669 грн., на відшкодування проведеного КП по УЖГ ремонту внаслідок пожару. Інформацією щодо стану виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2002, позивач наразі не володіє, з огляду на те, що на час його прийняття вона була малолітньою дитиною, при цьому будь-яких вимог від відповідача з питання погашення заборгованості, позивач на адресу реєстрації не отримувала. З огляду на знищення матеріалів цивільної справи та наявності обтяження квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заходи забезпечення позову Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-2246/02 не скасовувались. Одночасно за адвокатським запитом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, адвокатом Поліщук О.Г. отримано відповідь від 16.07.2025 № 83523, в якій зокрема зазначено, що перевіркою АСВП встановлено, що інформація щодо рішення Дніпровського районного суду м. Києва № 2-2246/02 про стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва боргу у розмірі 8 669 грн. у відділі не обліковується і тому надати більш детальну інформацію не виявляється за можливе.
Позивач, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 . Мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_6 , відомості щодо останнього внесені зі слів матерів на підставі статті 135 Сімейного кодексу України. Після укладення шлюбу 22.04.2017 з громадянином Турецької Республіки ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , позивач змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_1 ». При укладенні 17.10.2001 договору купівлі-продажу квартири, її співвласником від імені позивача виступала її мати - ОСОБА_3 . Згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 03.08.2024, квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (в рівних долях), на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20-ю Київською державною нотаріальною конторою 17.10.2001, № 4 8816, зареєстрованого в Бюро 22.10.2001, за реєстровим № 196. Співвласниця квартири ОСОБА_2 , є бабусею позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження матері позивача - ОСОБА_3 . Мати позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 16.11.2021. За життя мати позивача ОСОБА_3 була зареєстрована на постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 . Бабуся позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Аугсбург (Німеччина), що підтверджується Свідоцтвом про смерть за реєстровим номером S 127/2023, виданого 05.10.2023, відділом ЗАГС Аугсбург (Баварія). За життя ОСОБА_2 18.05.2021 у місті Києві склала заповіт на ім`я позивача, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. за реєстровим № 257, яким вона заповіла ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось. Згідно інформації із заповіту, спадкодавиця ОСОБА_2 за життя була зареєстрована і постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрована та постійно проживала разом з померлими матір`ю та бабусею в квартирі по АДРЕСА_1 , де зареєстрована по теперішній час, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 від 29.06.2017 № 8027-570351-2017 і після смерті матері та бабусі прийняла спадщину автоматично як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не подав заяву про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України). 
За спадщиною за заповітом померлої ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. було заведено спадкову справу № 5/2024. Позивач, на підставі заповіту, 16.09.2024 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину майна, яке належало померлій ОСОБА_2 , а саме на іншу квартиру АДРЕСА_3 . Одночасно, отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину (50%) квартири по АДРЕСА_1 , яка належить померлій бабусі ОСОБА_2 та реалізувати своє право спадкоємця на це майно, позивач не змогла у зв`язку з наявністю обтяження на квартиру у вигляді накладеного та зареєстрованого арешту, про що отримала відмову від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. в усній формі. Таким чином, позивач, за наявності обтяження на квартиру у вигляді накладеного та зареєстрованого арешту, не може реалізувати своє право на реєстрацію за собою права власності на квартиру по АДРЕСА_1 , 50% якої належать їй у зв`язку з досягненням повноліття та смертю її матері, а 50% як спадкоємиці за заповітом після смерті бабусі, за якими на даний час зареєстровано право власності на квартиру згідно даних ДРРП на нерухоме майно. 
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Яровенко Н.О. від 14.08.2025 відкрито провадження у цій цивільній справі та постановлено про її розгляд за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, призначено судове засідання.
13.10.2025 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 до суду надійшла заява про залучення додаткових доказів у справі.
01.12.2025 від представника відповідача Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва - Стоян М.М. до суду надійшли пояснення, у яких остання вказала, що Постановою господарського суду м. Києва від 05.02.2018 по справі № 910/18051/16 КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 ліквідатором банкрута - КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва призначено арбітражного керуючого Стоян Марину Миколаївну. Ліквідатором КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва було встановлено наступне. Згідно акту приймання - передачі житлових будинків, які передаються безоплатно, на праві повного господарського відання, з балансу КП «Керуюча дирекція Дніпровського р-ну м. Києва» на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського р-ну м. Києва» згідно Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 61 від 13.02.2015, станом на 01.04.2015, вказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було передано на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського р-ну м. Києва».
02.01.2025 від представника відповідача Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва - Стоян М.М. до суду надійшли пояснення, у яких вказала, що Ліквідатором КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва повідомляється, що за даними бухгалтерського обліку КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва, заборгованість, яка б обліковувалася за ОСОБА_2 за квартирою в АДРЕСА_1 , перед КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва, відсутня.
Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва № 255 від 30.01.2026 відповідно до п.п.2.3.44, 2.3.46 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл вказаної судової справи між суддями. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.03.2026 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, прийнято до провадження судді Катющенко В.П. та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.
22.04.2026 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 до суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та її представника. Додатково вказала, позовні вимоги про зняття арешту з майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належить позивачу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. 
Інших заяв по суті справи не надійшло.
У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. 
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.
Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 від 14.06.2017 (а.с.11).
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 22.04.2017, що підтверджується свідоцтвом по шлюб серії НОМЕР_2 від 22.04.2017, актовий запис 547. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.18 зворот).
Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 26.04.1996, актовий запис № 479 ( а.с. 17).
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 10.09.1992, актовий запис № 1172, (а.с. 19 зворот.).
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних половинах, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.10.2001, який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Двадцятої київської державної нотаріальної контори Серюд Н.А. (а.с.13).
21.06.2002 ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 2-2246/02, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).
29.07.2002 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі 2-2246/02, позов КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено, солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва відшкодування проведеного КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва ремонту внаслідок пожару у розмірі 8 699 грн. (а.с.15 зворот). 
Згідно інформації з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.06.2025 № 430771964, 0810.2004 за № 1363481 Десятою київською нотаріальною конторою зареєстровано арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ухвали А-4, 21.06.2002, Нарсуд, р-н. Дніпровський (а.с.14 зворот).
Листом Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 16.07.2025 № 83523 повідомлено, перевіркою АСВП встановлено, що інформація щодо рішення Дніпровського районного суду міста Києва № 2-2246/02 про стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва боргу у розмірі 8 669 грн. у відділі не обліковується (а.с.16).
Згідно письмових пояснень Ліквідатора КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва за даними бухгалтерського обліку КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва, заборгованість, яка б обліковувалася за ОСОБА_2 за квартирою в АДРЕСА_1 , перед КП по УЖГ Дніпровського р-ну м. Києва, відсутня.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №2513 (а.с.20). 
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_6 , виданого 05.10.2023, відділом ЗАГСУ Аугсбурга (а.с.21).
ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, де все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати її на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується заповітом від 18.05.2021 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. (а.с.22).
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І.. за заявою ОСОБА_1 , заведено спадкову справу №5/2024 щодо майна померлої ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно зі ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. від 04.09.2025 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із наявністю обтяження (арешт) № 1363481 та № 1363487, зареєстровані 08.10.2004 Десятою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали А-4 від 21.06.2002 Дніпровського районного народного суду (а.с.41 зворот. - 42).
Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У справі «Спорррінг і Льонрот проти Швеції» Європейський суд з прав людини звернув увагу, що принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції.
За правилом частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ ( рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
За вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту з майна, порушує права власника на мирне володіння своїм майном.
Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а частиною 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
За нормою частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України).
За приписами частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з приписами частин 1, 2 статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Статтею 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.
Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Так, згідно пунктів 1, 9 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, та в інших випадках, передбачених законом. Згідно частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно з підпунктом 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі по тексту Порядку), затвердженого наказом від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II зазначеного Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
Національне законодавство не містить термінів «правомірні очікування» та «законне сподівання». При цьому, ці терміни часто застосовуються в практиці Європейського суду з прав людини.
Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважаються законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.
Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові цінності, у тому числі і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право, про що зазначено у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» (заява № 48553/99).
Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах. Заявлення особою про своє право власності може означати «володіння майном», про яке йдеться у статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд.
В таких випадках, під час розгляду справи Європейським Судом, право заявника не може вважатися «наявним» відповідно до національного законодавства тому Суд визнає порушеним не право, а встановивши факт законного сподівання визнає порушеним правомірні очікування заявника.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини, дає можливість зробити висновок про те що права власності на об`єкт нерухомого майна породжує право «правомірних очікувань» та «законного сподівання» на вільне володіння, користування та розпорядження майном.
Тому відмова у задоволенні позову призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача належне користування, володіння та розпорядження майном, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.
З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 316, 321, 328, 386, 391, 1223, 1296 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 90, 95, 133, 138-141, 209, 210, 244, 245, 258, 259, 263-266, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд - 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (ЄДРПОУ: 03366612, вул. Пантелеймона Куліша, буд.9-Г, м. Київ), третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора (ЄДРПОУ: 02883162, вул. Сергія Набоки, буд.13/9, м. Київ) про зняття арешту з майна - задовольнити.
Зняти арешт та заборону щодо відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , 50% (1/2 частина) якого належить померлій ОСОБА_2 , 50% (1/2 частина) належить на праві власності ОСОБА_1 та обтяження якого у вигляді арешту містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер обтяження: 1363481, тип обтяження: арешт (архівний запис), зареєстровано: 08.10.2004, реєстратором: Десята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, А-4, 21.06.2002, Нарсуд, р-н Дніпровський, додаткові дані: Архівний номер: 526201KIEV10, Архівна дата: 12.07.2002, Дата виникнення 11.07.2002, № реєстра: 60, внутр. № FE01862D28F34629615C.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 28.04.2026.
Суддя: