УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2162/26 Головуючий у 1-й інст. Івашкевич О. Г. 
Номер провадження №33/4805/938/26
Категорія ч. 2 ст. 172-15 КУпАП Доповідач Кіянова С. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд 

в складі: 
судді судової палати у кримінальних справах Кіянової С.В.,

за участю : секретаря Гончарука С.С., 
особи, яка притягнута до 
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2026 року,

в с т а н о в и в :
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердичів, Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, 

визнано винним у  вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

За обставин встановлених судом та викладених у постанові, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проведено службову перевірку з метою з`ясування причин та умов, які сприяли порушенню порядку надання доповідей про самовільні залишення місць служби військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .
В ході проведення службової перевірки встановлено, що відповідно до повідомлення від 06.02.2026 № 2543/956 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 було направлено інформацію про 95 випадків самовільного залишення частини (далі - СЗЧ) військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим встановлено, що зазначені випадки мали місце раніше (у період з 31.01.2026 по 03.02.2026), однак у встановлені строки офіційними засобами листування до ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідних доповідей не надходило. 
Контроль за своєчасним направленням довідок-доповідей за фактами СЗЧ належним чином організований не був, а їх направлення здійснювалось із порушенням порядку, визначеного “Інструкцією з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України (далі - МОУ), ЗС України та Державній спеціальній службі транспорту” затвердженої наказом МОУ від 29.11.2018 № 604 (зі змінами) (далі - Інструкція), зокрема шляхом використання неофіційних каналів зв`язку (месенджер «WliatsApp»), що не забезпечує належного обліку та контролю. 
Крім того, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , у тому числі командуванням, не забезпечено належного контролю за діяльністю підпорядкованих служб та посадових осіб щодо дотримання порядку направлення довідок-доповідей про правопорушення, а також не вжито своєчасних заходів реагування на виявлені порушення. 
З пояснень начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 не проводились наради та не організовувалась належним чином робота щодо недопущення випадків СЗЧ та забезпечення своєчасного направлення відповідних довідок-доповідей. 
Разом з тим, незважаючи на неодноразове направлення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 , в порядку пункту 17 статті 7 Закону України “Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України” подань щодо усунення виявлених порушень (від 09.01.2026 № 834/208, від 12.01.2026 № 834/299, від 13.01.2026 № 834/884, від 17.02.2026 № 834/1286, від 18.03.2026 № 834/1333, від 18.02.2026 № 843/1339, від 18.02.2026 № 834/1340, від 24.02.2026 № 834/1446, від 03.03.2026 № 834/1779.), належних заходів реагування вжито не було, відповіді на подання від 09.01.2026 № 834/208, від 13.01.2026 № 834/317, від 17.02.2026 № 834/1286, від 18.02.2026 № 834/1339 у встановлені законодавством терміни до ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходили, а порушення продовжують мати місце та набувають систематичного характеру. 
Відповідно до вимог статей 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України саме командир військової частини зобов`язаний організовувати службову діяльність, забезпечувати військову дисципліну, здійснювати контроль за виконанням підпорядкованими посадовими особами вимог керівних документів, вживати заходів щодо запобігання правопорушенням, своєчасно реагувати на них та забезпечувати належне функціонування підрозділів. 
Однак, всупереч зазначеним вище вимогам, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 належним чином виконання вказаних обов`язків не забезпечив, неналежно організував службову діяльність у ввіреній йому військовій частині, не забезпечив належного контролю за виконанням вимог керівних документів, не здійснив належного реагування на раніше направлені подання, унаслідок чого допущено збільшення випадків недоповідей за фактами СЗЧ військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що призвело до створення завчасних передумов для неналежного розшуку військовослужбовців, які СЗЧ, із одночасним сприянням формуванню у діючих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 хибного уявлення про завідому безкарність таких протиправних вчинків, як СЗЧ, сприяння утворенню нових випадків СЗЧ та розладу військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 , чим порушив вимоги пунктів 1, 4, 21 розділу 2 Інструкції, а також не виконав вимоги статей 11, 16, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби ЗС України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, а саме недбале ставлення  військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 )  його не ознайомлено з рішенням про проведення службової перевірки щодо нього; не повідомлено з підставами проведення перевірки; не надано на ознайомлення результати службової перевірки. Посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 не дали можливості під час проведення перевірки надати усні або письмові пояснення, а також долучити документи, які стосуються службової перевірки, не опитали всіх осіб, яким відомі обставини, що стосуються правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не надали можливості висловити письмові зауваження щодо проведення перевірки, а також не надали можливості ознайомитись з рішенням комісії та подальшим його оскарженням в установленому Законом порядку. Зазначає, що акт відмови від надання пояснень підписаний упередженими свідками. Вважає, що він, як командир військової частини належним чином виконує вимоги Інструкції, Статуту внутрішньої служби ЗСУ та Дисциплінарного статуту ЗСУ, а тому в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 просив допитати свідків, зазначених в клопотанні для підтвердження доводів його апеляційної скарги.
Судом вказане клопотання задоволено, апеляційний суд намагався забезпечити явку свідків в судове засідання, але враховуючи, що вказані особи є військовослужбовцями та виконують бойові завдання в різних регіонах України і не мають можливості з`явитися в судове засідання, крім свідка ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов висновку про можливість обмежитися поясненнями апелянта, допитом вказаного свідка та дослідженням матеріалів справи.

Заслухавши доповідача, доводи ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, пояснення свідка ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-15 КУпАП диспозиція статті передбачає недбале ставлення військової службової особи до військової служби.
Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, а саме за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.
Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.
Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).
Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 неналежно організував службову діяльність у ввіреній йому військовій частині, не забезпечив належного контролю за виконанням вимог керівних документів, не здійснив належного реагування на раніше направлені подання, унаслідок чого допущено збільшення випадків не доповідей за фактами СЗЧ військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . 
Вказані дії призвели до створення завчасних передумов для неналежного розшуку військовослужбовців, які СЗЧ, із одночасним сприянням формуванню у діючих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 хибного уявлення про завідому безкарність таких протиправних вчинків, як СЗЧ, чим додатково сприяв утворенню нових випадків СЗЧ та розладу військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 . 
Таким чином, полковник ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 1, 4, 21 розділу 2 Інструкції, а також не виконання останнім вимог статей 11, 16, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби ЗС України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України. 
Факт того, що ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справ, та яким судом першої інстанції надана відповідна оцінка, а саме:
-протоколом серії КИЖ №206 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, від 26.03.2026 року, в якому зазначено, що командир військової частини ОСОБА_1 не забезпечив належного контролю за діяльністю підпорядкованих служб та посадових осіб щодо дотримання порядку направлення довідок-доповідей про правопорушення та не вжито своєчасних заходів реагування, а саме не було надано відповіді на подання від 09.01.2026 № 834/208, від 13.01.2026№ 834/317, від 17.02.2026 № 834/1286, від 18.02.2026 № 834/1339;
-копією доповідної записки посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , що адресована на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.03.2026 року про проведення службової перевірки, якою встановлено порушення порядку надання доповіді до ІНФОРМАЦІЯ_4 про факти СЗЧ військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , внаслідок недотримання полковником ОСОБА_1 вимог пункту 1, 4, 21 розділу 2, Інструкції, а також не виконання останнім вимог статей 11, 16, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби ЗС України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України;
-копією рапорту старшого офіцера відділення організації охорони, патрульно-постової служби розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 від 09.02.2026 року;
-копією наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №54/НАГД від 17.02.2026 року про призначення службової перевірки;
-копією рапорту начальника відділення організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 від 06.03.2026 року про продовження терміну службової перевірки;
-копією наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №82/НАГД від 12.03.2026 року про продовження терміну службової перевірки до 20.03.2026 року;
-копією супровідного листа про направлення до ІНФОРМАЦІЯ_6 95 доповідей на військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину НОМЕР_1 від 06.02.2026 року за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1  ОСОБА_6 ;
- копією письмових пояснень: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , адресованих до Військової служби правопорядку у Збройних силах України, в яких зазначено про те, що відправка довідок - доповідей здійснювалася через СЕДО-М по мірі їх надходження, здійснювалось постійне нагадування представникам адміністративної групи штабу щодо необхідності своєчасного направлення, командир особистих нарад та протоколів щодо контролю за несвоєчасним направленням довідок до ВСП не проводив;
-копією акту про відмову від надання пояснень військовослужбовцем ОСОБА_1 від 02.03.2026 року за підписами ОСОБА_11 , ОСОБА_3 ОСОБА_12 , яким зафіксовано відмову полковника ОСОБА_1 від надання письмових пояснень під час проведення перевірки.

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони містять оформлені у визначеному процесуальним законом порядку та містять інформацію, яка підтверджує обставини адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановленого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, відповідає фактичним обставинам справи, а тому є законним та обґрунтованим.
Доводи апелянта про те, що він перебував у відрядженні з 18.01.2026 по 06.02.2026 року, а тому не може нести відповідальності за вказаний період, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки службова недбалість, яка ставиться у провину ОСОБА_1 щодо не надання відповідей на подання від 09.01.2026, 13.01.2026, 17.02.2026 та 18.02.2026 року у встановлені п.4 Інструкції №604 строки для надання відповідей на вказані документи, тобто протягом доби з моменту надання усної доповіді про подію, підтверджується матеріалами справи.
Дати винесення та отримання зазначених подань (зокрема у січні до початку відрядження та у лютому після його завершення) вказують на те, що строки виконання обов`язків виникли поза межами періоду відрядження ОСОБА_1 . Відтак, перебування у відрядженні у вказаний проміжок часу не звільняло його від обов`язку забезпечити своєчасне реагування на документи, отримані в інші робочі дні.
Доводи апелянта про те, що обов`язок здійснення вказаного контролю покладений виключно на начальника штабу – заступника командира військової частини, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки в силу вимог ст.ст. 59, 66, 67, 69 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, командир військової частини є єдиноначальником. Він несе особисту відповідальність за бойову та мобілізаційну готовність, виховання, військову дисципліну, внутрішній порядок, а також за стан і збереження озброєння та майна. Згідно з пунктами 1, 4, 21 розділу 2 Інструкції № 604, саме на командира покладено персональну відповідальність за своєчасність, об`єктивність та повноту надання доповідей і донесень про події, кримінальні чи військові адміністративні правопорушення, скоєні військовослужбовцями. Делегування поточних завдань штабу не знімає з командира статусу суб`єкта відповідальності за загальний контроль та кінцевий результат виконання вимог законодавства.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не повністю з`ясовані всі фактичні обставини справи, повністю спростовуються протоколом КИЖ № 206 від 26.03.2026 року про адміністративне правопорушення, в якому міститься власноручний підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з правами, змістом протоколу та його особиста відмова від надання пояснень на момент складання документу, а також відповідно до акту про відмову від надання пояснень військовослужбовцем від 02.03.2026 року, складеним під час проведення службової перевірки уповноваженими особами, що свідчить про забезпечення ОСОБА_1 права на захист, яким останній скористався на свій розсуд.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням особи, яка притягається до відповідальності, свідок ОСОБА_3 (представник ЗВ ВСП) підтвердив обставини, викладені в матеріалах службової перевірки. Зокрема, свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що ОСОБА_1 під час проведення службової перевірки дійсно в його присутності відмовився від надання будь-яких письмових чи усних пояснень по суті виявлених порушень військової дисципліни.
Показання свідка ОСОБА_3 суд оцінює як належні та достовірні, оскільки вони повністю узгоджуються з долученим до матеріалів справи Актом про відмову від надання пояснень військовослужбовцем ОСОБА_1 від 02.03.2026 року та протоколом про адміністративне правопорушення серії КИЖ № 206 від 26.03.2026 року, чим спростовуються твердження ОСОБА_1 про нібито ненадання йому можливості висловити свою позицію під час службового розслідування. Відмова від реалізації права на захист на стадії досудового з`ясування обставин була особистим та добровільним рішенням військовослужбовця.
Щодо клопотання про допит свідка ОСОБА_11 , суд зазначає, що вказаний свідок у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився. На адресу суду від ОСОБА_11 надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності у зв`язку з неможливістю прибуття до суду через безпосереднє виконання обов`язків військової служби.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.

Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не має.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2026 року відносно  ОСОБА_1  за ч.2 ст.172-15 КУпАП – без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах 
Житомирського апеляційного суду   С.В. Кіянова