Справа № 302/542/26 Провадження № 3/302/176/26	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  07.05.2026 	  селище Міжгір`я Закарпатської області	

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі судді Пухальського С. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого машиністом у ТОВ «ВІНКОР»,
за частиною 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 16.04.2026 року серії ЗхРУ № 339481, 16 квітня 2026 року о 16 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» у межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Міжгір`я (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області), у напрямку 207 прикордонного знаку, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який, за даними протоколу, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України.
Зазначеними діями, відповідно до змісту протоколу, було порушено вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», у зв`язку з чим, на думку органу охорони державного кордону, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, зазначений у долученій до протоколу заяві, в якій міститься інформація про розгляд справи у Міжгірському районному суді Закарпатської області.
За частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Пономарьов проти України», сторони у розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнаватися про стан відомого їм судового провадження.
З огляду на належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відомостей про поважність причин його неявки, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.
Оцінивши зібрані у справі матеріали, суд дійшов такого висновку.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, а також вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до статті 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Згідно зі статтею 9 Конституції України, статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частинами 1-3 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції та у точній відповідності із законом.
Адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний 
кордон України або у пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, за документами, що містять недостовірні відомості про особу, або без дозволу відповідних органів влади.
Об`єктом цього адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або у пунктах пропуску без відповідних документів, за документами, що містять недостовірні відомості про особу, або без дозволу відповідних органів влади. Склад цього адміністративного правопорушення є формальним.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон із додержанням установленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється у пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства та міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів і вантажів через державний кордон України здійснюється відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів і вантажів через державний кордон України.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з указаних елементів виключає наявність складу адміністративного правопорушення та є підставою для закриття провадження у справі.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та іншими доказами.
При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачено частиною 2 статті 251 та статтею 255 КУпАП.
Із протоколу про адміністративне правопорушення від 16.04.2026 року вбачається, що 16 квітня 2026 року о 16 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» у межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Міжгір?я (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області), у напрямку 207 прикордонного знаку, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який, згідно зі змістом протоколу, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України.
Разом з тим суд вважає, що зазначений протокол сам по собі не є достатнім доказом на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалів не вбачається, якими саме конкретними діями ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України, у якому напрямку рухався, а також які саме обставини об`єктивно свідчили б про наявність у нього наміру на незаконне перетинання державного кордону.
Суд звертає увагу, що протокол не містить належного опису способу вчинення інкримінованого правопорушення, зокрема не зазначено, у якому саме місці поза пунктом пропуску ОСОБА_1 нібито мав намір перетнути державний кордон України, а також за допомогою яких засобів чи у який спосіб такі дії мали бути реалізовані.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було виявлено працівниками Державної прикордонної служби України на околиці селища Міжгір?я, яке розташоване на значній відстані від державного кордону України, а саме понад 90 км від кордону з Румунією та понад 90 км від державного кордону України з Угорщиною та Словацькою Республікою.
На території Міжгірської селищної громади, до якої належить зазначений населений пункт, відсутні пункти пропуску через державний кордон або інші об`єкти прикордонної інфраструктури, безпосередньо пов`язані з перетинанням державного кордону.
Будь-яких фото- чи відеоматеріалів, пояснень свідків, речових доказів або інших об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, безпосередньо спрямованих на незаконне перетинання державного кордону України, до матеріалів справи не долучено.
Суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення не має наперед установленої доказової сили та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. За відсутності інших належних і допустимих доказів сам по собі протокол не може бути достатньою підставою для висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Крім того, у письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що 16.04.2026 року разом із колегою прямував з Вінницької області до м. Хуст Закарпатської області у зв`язку з роботою. При цьому вказав, що наміру на незаконне перетинання державного кордону України не мав.
Оцінюючи рапорт посадової особи Державної прикордонної служби України, суд зазначає, що такий документ сам по собі не може вважатися належним і достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки містить службове викладення обставин події посадовою особою, однак не підтверджує об`єктивно факту вчинення особою дій, які утворюють склад адміністративного правопорушення.
При цьому рапорт не містить відомостей про джерела отримання інформації, яка стала підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак спроби незаконного перетину державного кордону України.
Суд також враховує, що у довідці про виявлення громадянина України викладені обставини, які, як зазначено у її змісті, були встановлені під час опитування ОСОБА_1 , однак така довідка не містить особистого підпису останнього на підтвердження викладених у ній пояснень.
Водночас відповідно до положень Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 898 від 18.09.2013 року, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягають належному процесуальному оформленню.
Крім того, зі змісту письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що останній заперечував факт спроби незаконного перетину державного кордону України.
Наведена неузгодженість доказових матеріалів, а також відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження інкримінованого правопорушення свідчать про те, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, ґрунтуються переважно на припущеннях.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд доходить висновку, що наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшла належного підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до вимог законодавства про адміністративні правопорушення, зокрема статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, що має бути встановлено судом на підставі всебічної, повної та об`єктивної оцінки належних і допустимих доказів у справі.
Частиною 1 статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен дійти висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
У силу принципу презумпції невинуватості, який поширюється і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо винуватості особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при встановленні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву щодо цього. Натомість наявність такого сумніву виключає можливість висновку про доведеність вини особи.
Зазначене узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, у пункті 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» з посиланням на пункт 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), відповідно до якої доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна вважати, що винуватість особи доведена поза розумним сумнівом.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення у цій справі, всупереч вимогам статті 62 Конституції України, ґрунтується переважно на припущеннях та не підтверджене належними і допустимими доказами.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Отже, встановлюючи відповідно до статті 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення у діях особи, щодо якої складено протокол, та оцінюючи фактичні дані, наявні у матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин у їх сукупності, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належних і достатніх доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, які б підтверджували наявність у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
Сам по собі факт перебування особи у межах контрольованого прикордонного району, за відсутності належних доказів вчинення нею конкретних дій, безпосередньо спрямованих на незаконне перетинання державного кордону України, не утворює об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених частиною 1 статті 204-1 КУпАП. Надані органом, який склав протокол, відомості не підтверджені об`єктивними даними та не дають можливості встановити наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом.
За таких обставин, керуючись принципом презумпції невинуватості та вимогами статей 7, 245, 251 КУпАП, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
На підставі статті 62 Конституції України та керуючись статтями 7, 9, 204-1, 247, 251, 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Пухальський С. В.