ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року   Справа №903/1207/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Романюк Ю.Г. 

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2026 (повний текст - 09.04.2026) у справі №903/1207/25 (суддя Шум М.С.)
за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс"
про стягнення 90924,89 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" про стягнення 90924,89 грн, з яких: 83863,15 грн інфляційних втрат та 7061,74 грн процентів річних.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 31.03.2026 у справі №903/1207/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Бетон Брук Сервіс” на користь Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації 90924,89 грн, з яких: 83863,15 грн інфляційних втрат та 7061,74 грн процентів річних. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Бетон Брук Сервіс” на користь Волинської обласної прокуратури 2422,40 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Бетон Брук Сервіс” звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Скаржник вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. 30.08.2024 між сторонами було укладено договір підряду №325/24 на будівництво фортифікаційних споруд. Замовник перерахував підряднику аванс у сумі 10300000 грн. Додатковою угодою №2 від 15.11.2024 строк використання авансу або повернення невикористаних коштів було продовжено до 10.12.2024. Позивач стверджує, що станом на 10.12.2024 невикористаною залишалася сума 5990225,20 грн, тому саме на цю суму нараховано інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення.
Апелянт із вказаним не погоджується та зазначає, що зобов`язання щодо авансу могло бути виконане двома способами: або шляхом повернення коштів замовнику, або шляхом використання авансу на придбання матеріалів та виконання робіт.
За твердженням скаржника, із суми 5990225,20 грн фактично 4346500,80 грн були використані на придбання матеріалів та виконання робіт, що підтверджено актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року, підписаним сторонами 25.12.2024. Решта коштів була повернута замовнику: 26.12.2024 - 997312,29 грн за платіжною інструкцією №4585 та 27.12.2024 - 646412,11 грн за платіжною інструкцією №4602.
Скаржник наголошує, що матеріали на суму 4346500,80 грн були фактично придбані та використані до 10.12.2024, а підписання акта відбулося пізніше лише через процедуру перевірки виконаних робіт та погодження документів замовником і технічним наглядом.
Також зазначає, що лише 18.12.2024 сторони отримали позитивний експертний звіт щодо коригування проєктно-кошторисної документації, без якого замовник відмовлявся підписувати відповідний акт виконаних робіт. Отже, затримка в оформленні акта не свідчить про невикористання авансу.
На думку апелянта, станом на 25.12.2024 всі роботи за договором були завершені, а замовник отримав саме ті роботи та матеріали, які були передбачені договором.
ТОВ «Бетон Брук Сервіс» вважає, що інфляційні втрати та 3% річних можуть нараховуватися лише на фактично неповернуті у строк кошти, а не на суму робіт, які були виконані та прийняті замовником із запізненням.
Виходячи з цього, товариство вважає правильним здійснювати нарахування лише на суми фактично поверненого із простроченням авансу.
За розрахунком апелянта, інфляційні втрати повинні становити 23012,14 грн, а 3% річних - 2073,95 грн. Саме ці суми відповідач визнавав у суді першої інстанції.
Скаржник також звертає увагу, що інфляційні втрати мають компенсувати знецінення грошових коштів кредитора. У даному випадку замовник фактично отримав роботи та матеріали на погоджену сторонами суму, тому щодо частини авансу, яка була використана на виконання договору, знецінення коштів не відбулося.
На підставі викладеного апелянт просить суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2026 у справі №903/1207/25 щодо повного задоволення позовних вимог та прийняти постанову, якою здійснити задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційного збільшення боргу та відсотків річних із відповідача на користь позивача лише в розмірі 23012,14 грн та 2073,95 грн відповідно. Також просить суд розгляд даної скарги провести за участі представника скаржника.
Протоколом автоматизованого розподілу від 27.04.2026 для розгляду справи визначено колегію суддів: головуюча суддя Крейбух О.Г., суддя Розізнана І.В., суддя Тимошенко О.М.
27.04.2026 матеріали справи витребувано у Господарського суду Волинської області.
05.05.2026 до суду надійшли матеріали справи №903/1207/25.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Розізнаної І.В. у період з 04.05.2026 по 12.05.2026 включно, здійснено заміну у справі №903/1207/25, протокол від 05.05.2026, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: головуюча суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М., суддя Романюк Ю.Г.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Бетон Брук Сервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2026 у справі №903/1207/25 залишено без руху у зв`язку з несплатою 3633,60 грн судового збору.
11.05.2026 (вх.№3872/26) від ТОВ "Бетон Брук Сервіс" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №36323033 від 06.05.2026.
Розпорядженням керівника апарату суду від 11.05.2026, у зв`язку з перебуванням у відпустці головуючої судді Крейбух О.Г. у період з 11.05.2026 по 29.05.2026, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №903/1207/25.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 11.05.2026, для розгляду справи №903/1207/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Романюк Ю.Г., суддя Тимошенко О.М.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 відмовлено ТОВ "Бетон Брук Сервіс" у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бетон Брук Сервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2026 у справі №903/1207/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано прокурору, позивачу у строк до 29.05.2026 подати до письмовий відзив на апеляційну скаргу.
21.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від Заступника керівника Волинської обласної прокуратури надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
Прокурор зазначає, що за договором підрядник отримав аванс у сумі 10300000 грн та був зобов`язаний використати його на придбання матеріалів або повернути невикористані кошти до 10.12.2024. Станом на цю дату ТОВ «Бетон Брук Сервіс» не підтвердило використання частини авансу в сумі 5990225,20 грн та не повернуло її замовнику.
Ці обставини вже були встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 21.07.2025 у справі №903/520/25, яке залишене без змін постановою апеляційного суду від 09.10.2025 та набрало законної сили. У вказаній справі з відповідача було стягнуто пеню за порушення строків повернення авансу.
Прокурор наголошує, що апеляційна скарга фактично повторює аргументи, які вже досліджувалися судами у справі №903/520/25. Відповідач знову стверджує, що частина авансу була використана на придбання матеріалів до 10.12.2024, а затримка виникла лише через пізніше підписання акта виконаних робіт.
Однак такі доводи суперечать обставинам, встановленим судовими рішеннями, які набрали законної сили. Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України ці обставини є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню в іншій справі між тими самими сторонами.
Прокурор звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду належним підтвердженням використання авансу у будівельному підряді є лише підписані сторонами акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки КБ-3. Саме ці документи підтверджують погашення авансу та виконання робіт.
Акт №2 за грудень 2024 року, яким підтверджено використання частини авансу на суму 4346500,80 грн, був підписаний сторонами лише 25.12.2024, тобто вже після спливу встановленого договором строку - 10.12.2024. Тому станом на визначену договором дату використання цієї частини авансу не було належним чином підтверджене.
Після підписання акта відповідач повернув решту невикористаного авансу в сумі 1643724,40 грн двома платежами: 26.12.2024 - 997312,29 грн та 27.12.2024 - 646412,11 грн. Отже, повернення коштів також відбулося із простроченням.
Стверджує, що оскільки факт прострочення виконання грошового зобов`язання вже встановлений судовими рішеннями у справі №903/520/25, прокурор обґрунтовано заявив окрему вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Прокурор зазначає, що інфляційні втрати та 3% річних є самостійним способом захисту майнових прав кредитора і можуть бути стягнуті незалежно від того, що раніше з відповідача вже була стягнута пеня. У попередній справі питання про стягнення інфляційних втрат та процентів річних взагалі не вирішувалося.
Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи, узгоджується з положеннями статті 625 ЦК України та практикою Верховного Суду, а доводи апеляційної скарги спрямовані лише на повторне оспорювання обставин, які вже встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили.
З огляду на викладене прокурор просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення (з підстав необґрунтованості скарги), а оскаржуване судове рішення у справі №903/1207/25 - без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
30.08.2024 між Департаментом інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, як замовником, та ТОВ “Бетон Брук Сервіс”, як підрядником, було укладено договір підряду №325/24 на будівництво фортифікаційних споруд.
Договірна ціна робіт згідно з п.2.1 договору становила 17853787,20 грн.
Фінансування закупівлі здійснювалося за рахунок бюджетних коштів.
За умовами п.п.6.1. договору (у первинній редакції) замовник може здійснювати виплату авансу в розмірі до 70 відсотків вартості робіт за договором. Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт до 15.11.2024. Невикористана сума попередньої оплати повертається замовнику.
Додатковою угодою від 15.11.2024 №2 сторонами договору внесено зміни до п.п.6.1. договору наступним чином: «В п.п.6.1 пункту 6 договору слова та цифри "до 15 листопада 2024 року" замінити на слова та цифри "до 10 грудня 2024 року"».
Відповідно до п.п.12.5 договору при неповерненні по закінченню терміну, визначеного в п. 6.1. договору, невикористаного авансу підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.
На підставі розпорядження начальника Волинської обласної державної (військової) адміністрації від 19.03.2025 №202 було змінено найменування Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації на Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації. 
Розпорядженням начальника Волинської обласної державної (військової) адміністрації від 16.06.2025 №350 затверджено Положення про Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації.
Пунктом 1 розпорядження начальника Волинської обласної державної (військової) адміністрації від 02.07.2025 №383 вирішено припинити Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 42304390), реорганізувавши його шляхом приєднання до Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 43564564).
Пунктом 3 вказаного розпорядження визначено:
- Департамент економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації є правонаступником зобов`язань, прав та обов`язків управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації в частині повноважень у галузях розвитку капітального будівництва дорожнього господарства, транспорту (авіаційного, автомобільного, залізничного, річкового та міського електричного), інженерно-транспортної інфраструктури на території Волинської області;
- Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації є правонаступником зобов`язань, прав та обов`язків Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації в частині повноважень у галузях будівництва (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт), ремонту, модернізації інфраструктури, об`єктів житлової нерухомості, громадського призначення, виробничого комплексу, соціальної сфери, сфери житлово-комунального господарства, благоустрою населених пунктів, захисних споруд цивільного захисту, інших об`єктів, що мають вплив на життєдіяльність населення, а також щодо військових інженерно-технічних об`єктів і фортифікаційних споруд та об`єктів спеціального призначення тощо.
Отже, з огляду на припинення Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації позов подано в інтересах держави в особі правонаступника - Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації (надалі – Департамент).
Рішенням Господарського суду Волинської області від 21.07.2025 у справі №903/520/25 позовні вимоги Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації до ТОВ "Бетон Брук Сервіс" задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “Бетон Брук Сервіс” на користь Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації 67647,38 грн пені та 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 70069,78 грн.
Оскільки, звертаючись із позовом до суду у справі №903/520/25 Департаментом не здійснювалося нарахування та не ініціювалося питання про стягнення з відповідача процентів річних та збитків, завданих інфляцією, через порушення останнім грошового зобов`язання, заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" про стягнення 90924,89 грн, з яких: 83863,15 грн інфляційних втрат за грудень 2024 та 7061,74 грн процентів річних з 11.12.2024 по 25.12.2024 за договором підряду від 30.08.2024 №325/24.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.
Згідно з приписами ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації є органом державної влади, правонаступником Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, тобто сторони договору підряду від 30.08.2024 №325/24. Відповідно до Положення про Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації (затверджено розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 10.06.2025 №333), до основних завдань Департаменту віднесені, зокрема, забезпечення ефективного і цільового використання відповідних бюджетних коштів (підп. 8 п. 5 Положення). Департамент здійснює закупівлю товарів, робіт та послуг при будівництві військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд для підвищення обороноздатності держави (п.12 Положення); забезпечує будівництво військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, як державний замовник, з урахуванням повноважень визначених цим Положенням (п.13 Положення).
Департамент також є розпорядником бюджетних коштів (згідно з даними Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів), а тому, зважаючи на п.7 ч.5 ст.22 БК України, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів. Таким чином, Департамент є уповноваженим органом щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Волинською обласною прокуратурою на виконання вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 17.09.2025 №15-1187вих-25 повідомлено Департамент про порушення інтересів держави, а також витребувано відомості з приводу запланованих заходів із їх захисту.
Департамент листом від 26.09.2025 №1347/01-05/2-25 повідомив про те, що питання щодо нарахування і стягнення з підрядника, який прострочив виконання грошового зобов`язання (в частині своєчасного повернення коштів попередньої оплати), інфляційних витрат і процентів річних Департаментом не ініціювалося.
Таким чином Департаментом не вжито жодних заходів із захисту порушених інтересів держави за наведеними вище фактами (останній не проінформував прокурора про заплановані заходи задля усунення порушень вказаних інтересів держави, в тому числі в судовому порядку, конкретні строки їх вжиття).
Отже, органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах не було здійснено необхідного захисту порушених інтересів держави.
Також, як правильно звертає увагу суд першої інстанції, в умовах триваючої збройної агресії побудова фортифікаційних споруд має важливе стратегічне, оборонне, гуманітарне значення, разом із іншими засобами оборони дозволяють ефективно стримувати ворога, створюючи фізичні бар`єри для його просування. Тому усім без винятку суб`єктам правовідносин у цій важливій сфері потрібно забезпечувати належне виконання своїх зобов`язань, в тому числі й за договорами, укладеними для виконання заходів із підвищення обороноздатності держави, на фінансування яких із бюджету виділяються значні кошти.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що пред`явлення прокурором позову спрямоване на захист і відновлення державних інтересів, оскільки стягнення коштів з підрядника сприятиме забезпеченню фінансуванню нагальних потреб держави в умовах воєнного стану, а отже й укріпленню держави в умовах збройної відсічі агресору.
З огляду на встановлені вищевикладені обставини та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 та Верховного Суду від 16.08.2021 у справі №910/21377/17, суд апеляційної інстанції зазначає, що зверненню прокурора з позовом у цій справі передувало відповідне листування з позивачем з дотриманням процедури встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому, враховуючи звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення останнім захисту інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із відповідним позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення прокурором наявності підстав для звернення до суду з позовом в даній справі в інтересах держави в особі Департаменту у житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації.
По суті спору колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання він з огляду на ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України повинен сплатити кредитору, крім суми основного боргу, також суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.
А у кредитора на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника про сплату інфляційних втрат та процентів річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, і вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п.43 цієї постанови).
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України – міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовано, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
За змістом ст.ст.509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, у якому праву кредитора вимагати від боржника сплатити кошти кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Вказані вище висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошові зобов`язання Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19 дійшла висновку, що на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта зводяться до тверджень про фактичне використання ТОВ «Бетон Брук Сервіс» частини авансових коштів у сумі 4346500,80 грн до 10.12.2024 та відсутність підстав для нарахування на цю суму інфляційних втрат і трьох процентів річних.
Разом з тим, рішенням Господарського суду Волинської області від 21.07.2025 у справі №903/520/25, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2025, встановлено, що станом на 10.12.2024 відповідач не підтвердив використання авансових коштів у сумі 5990225,20 грн належними та допустимими доказами, а акт №2 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в на суму 4346500,80 грн підписаний сторонами лише 25.12.2024.
Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з вищевикладеного, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 21.07.2025 у справі №903/520/25, яке набрало законної сили, повторного доведення не потребують.
Таким чином, аргументи відповідача щодо фактичного використання авансових коштів до 10.12.2024 виходять за межі предмета доказування у даній справі, оскільки спрямовані на спростування преюдиційних обставин, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили. Отже, доводи апелянта про фактичне використання спірної частини авансу до 10.12.2024 та про несвоєчасне підписання акта виконаних робіт з причин, що не залежали від відповідача, спрямовані на переоцінку обставин, які вже були предметом судового розгляду та отримали належну правову оцінку у справі №903/520/25.
Колегія суддів враховує, що умовами пункту 6.1 договору підряду №325/24 від 30.08.2024 із змінами, внесеними додатковою угодою №2 від 15.11.2024, передбачено обов`язок підрядника до 10.12.2024 використати отриманий аванс або повернути його невикористану частину замовнику.
Оскільки станом на визначену договором дату відповідач не підтвердив використання спірних коштів у встановленому сторонами порядку та не повернув їх замовнику, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність прострочення виконання грошового зобов`язання та правомірно застосував наслідки, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.
Посилання апелянта на те, що після підписання акта №2 від 25.12.2024 відповідна частина авансу була погашена виконаними роботами, не спростовують факту прострочення виконання зобов`язання у період з 11.12.2024 до моменту належного підтвердження використання авансових коштів.
Як обґрунтовано врахував суд першої інстанції, позивачем у справі №903/520/25 не здійснювалося нарахування та не заявлялося до стягнення з ТОВ “Бетон Брук Сервіс” інфляційних втрат і процентів річних за порушення грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок Господарського суду Волинської області про задоволення позовних вимог, а саме - стягнення ТОВ “Бетон Брук Сервіс” 83863,15 грн інфляційних втрат за грудень 2024 та 7061,74 грн процентів річних з 11.12.2024 по 25.12.2024.
Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних та процентів річних колегія суддів зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), – це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.
Прокурор, звертаючись з позовом до суду, проценти річних обчислив у розмірі 3%, тобто нарахував у мінімальному розмірі, а тому такий розмір з урахуванням висновків Верховного Суду не може бути зменшений судом.
Посилання відповідача на запровадження на території України правового режиму воєнного стану не приймаються до уваги, оскільки ці обставини вже існували на момент укладення договору та були відомі відповідачу.
Укладаючи договір в умовах введення в Україні воєнного стану, відповідач діяв на власний ризик, добровільно погодившись забезпечити виконання своїх зобов`язань у погоджені строки, попри існування об`єктивних перешкод, на які він наразі посилається.
Враховуючи викладене, колегія суддів констатує відсутність підстав для зменшення інфляційних та процентів річних.
Згідно з ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" про стягнення 90924,89 грн, та відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення процетів річних та інфляційних втрат.
Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення у справі покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2026 у справі №903/1207/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 10.06.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А. 

Суддя   Тимошенко О.М. 

Суддя   Романюк Ю.Г.