ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
46025, м.Тернопіль, вул.Кн.Острозького, 14а, тел.:0352520573, e-mail: inbox@te.arbitr.gov.ua

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
02 червня 2026 року м.Тернопіль	 	Справа № 921/212/26 	
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Андрусик Н.О. 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОВК ГРУП", м. Львів
до відповідача Фізичної особи-підприємця Іванова Семена Аркадійовича, м. Тернопіль
про стягнення 962 547 грн 17коп.,

за участю представників:
позивача: Гнатів О.М., адвокат, ордер серії ВС №1453042 від 02.04.2026;
відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог, позиція позивача. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "ОВК ГРУП", м. Львів звернулося 02.04.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Іванова Семена Аркадійовича, м. Тернопіль, про стягнення заборгованості у розмірі 962 547,17грн, з яких 636654,49грн основного боргу, 114172,27грн інфляційних втрат, 33 096,73грн 3% річних та 178623,68грн пені. 
Позовну заяву обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за укладеними договорами про виконання робіт та поставку товарів з метою обладнання укриттів для навчальних закладів, зокрема гуртожитку №1, навчальному та виробничому корпусах Тернопільського вищого професійного училища сфери послуг та туризму, Тернопільському закладі дошкільної освіти №23, Тернопільському дошкільному навчальному закладі №13, ТНВК “Школа ліцей №6 ім. Н. Яремчука, корпусі №1 Галицького фахового коледжу ім. В. Чорновола, які є однотипними за змістом, щодо здійснення остаточного розрахунку за виконані роботи.
Так, за договором №92 від 22.09.2022 позивач просить стягнути 170000,00грн основного боргу, 30486,37 грн інфляційних втрат, 8837,52грн – 3% річних, 47696,24грн пені; 
- за договором №93 від 22.09.2022 просить стягнути 134 879,27 грн основного боргу, 24 188,12 грн інфляційних нарахувань, 7 011,75 грн – 3 % річних, 37 842,56 грн пені; 
- за договором №94 від 22.09.2022 просить стягнути 107 507,18 грн основного боргу, 19 279,43 грн інфляційних нарахувань, 5 588,80 грн – 3 % річних, 30 162,87 грн пені;
- за договором №95 від 22.09.2022 просить стягнути 100 00,00 грн основного боргу, 17 933,16 грн інфляційних нарахувань, 5 198,54грн – 3 % річних, 28 056,61 грн пені;
- за договором №97 від 22.09.2022 просить стягнути 110 000,00 грн основного боргу, 19 726,48 грн інфляційних нарахувань, 5 718,39грн – 3 % річних, 30 862,27 грн пені;
- за договором №104 від 22.09.2022 просить стягнути 14 268,04 грн основного боргу, 2 558,71 грн інфляційних нарахувань, 741,73грн– 3 % річних, 4 003,13 грн пені.
Щодо визначення дати прострочки в оплаті робіт, то позивач вказує, що оскільки Акти виконаних робіт підписано сторонами 18.06.2024, то, з урахуванням умов договорів, такі роботи підлягають оплаті протягом 10-ти банківських днів, відтак строк оплати настав 27.06.2024, тому прострочення в оплаті розпочалося з 28.06.2024. 
Посилання відповідача на відсутність всіх сторінок договорів, зокрема №93, тобто тих, котрі містять умови про відповідальність, то позивачем зазначено, що у сканованих копіях додатків до позову сторінки складено не в хронологічному порядку (спершу відскановано непарні сторінки, а потім - парні), і всі умови про відповідальність у договорах наявні.
Строк нарахування пені за один рік позивач вважає правомірним, посилаючись на пріоритет норм Цивільного кодексу України над нормами Господарського кодексу України.
Також позивачем заперечено клопотання відповідача про зменшення розміру пені по причині його необґрунтованості.

Заперечення відповідача.
Відповідач у відзиві на позов від 22.05.2026 (вхідний номер 3992 від 25.05.2026) заперечив щодо позовних вимог та вважає розрахунки позивача такими, що ґрунтуються на недоведених вихідних даних, зокрема щодо дати початку прострочення, а вимоги щодо нарахованої пені заявлені з порушенням строків нарахування та спеціальної позовної давності в один рік.
Відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів того, що датою прострочення за всіма шістьма договорами є 28.06.2024, оскільки згідно з п.4.2.10 договорів обов`язок з оплати виникає лише після підписання акта та отримання повного пакета документів, натомість позивачем не доведено факту виконання всіх цих умов саме 18.06.2024. Відповідач вказує, що у наданій позивачем скан-копії договору № 93 відсутні сторінки з пунктами 15.4– 15.6, де містяться умови про пеню, тому вважає вимогу про застосування пені за цим договором недоведеною. Також, відповідач, посилаючись на ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якою нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, вважає неправомірним нарахуванням позивачем пені за 366 днів.
Окрім того, відповідачем заявлено про застосування спеціальної позовної давності в один рік, встановленої ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення пені, оскільки позов подано 02.04.2026.
При цьому, якщо суд визнає наявність підстав для стягнення пені, то він просить суд зменшити її розмір на підставі ст. 551 ЦК України як надмірну та непропорційну з наслідками порушення, а також такою, що дублює компенсаційний ефект інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідачем зауважено також, що він є особою похилого віку з тяжкими хронічними захворюваннями (онкологія, перенесений інсульт, епілепсія), що потребує постійного лікування, та обмежує його можливість оперативно реагувати на судовий процес.
12.05.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№3633) про забезпечення ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, поновлення та продовження строку для подання відзиву та відкладення розгляду справи. В обґрунтування заяви представником відповідача – адвокатом Рогатином С.В., зазначено, що фактичного ознайомлення з матеріалами справи не відбулося, оскільки після надання судом доступу до електронної справи в електронній формі відсутні матеріали, необхідні для підготовки правової позиції щодо заявленого позову. Зазначено, що відповідач ФОП Іванов С.А., не отримував позовної заяви з доданими до неї документами, що в сукупності свідчить про неможливість відповідача з`ясувати зміст позовних вимог, перевірити правові та фактичні підстави позову, дослідити первинні документи, перевірити розрахунок основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені, а також підготувати повний і мотивований відзив. 

Процесуальні дії у справі. 
Ухвалою суду від 6 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви позивача без номера від 03.04.2026 (вх.№2640) про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою суду від 14.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті позову; судове засідання призначено на 12.05.2026.
Ухвалою від 20 квітня 2026 року судом повернуто позивачу без розгляду клопотання №2 від 16.04.2025 (вх.№3005 від 17.04.2026) про участь адвоката Гнатів Оксани Михайлівни у судовому засіданні 12.05.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 23 квітня 2026 року судом задоволено клопотання позиваа №3 від 23.04.2026 (вх.№3178) ТОВ "ОВК ГРУП" про участь його представника в судовому засіданні 12.05.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
На підставі ухвали суду від 8 травня 2026 року задоволено заяву відповідача від 07.05.2026 (вх.№3553 від 08.05.2026) та внесено дані адвоката відповідача Рогатина Сергія Володимировича, який діє на підставі ордера серії ВО №1137588 від 07.05.2026, до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/212/26 в підсистемі "Електронний суд" в якості представника відповідача; надано адвокату Рогатину С.В. доступ до електронної справи №921/212/26 в підсистемі “Електронний суд”. 
Ухвалою суду від 12.05.2026 задоволено заяву відповідача без номера від 12.05.2026 (вх.№3633) та продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 22.05.2026.
У зв`язку з цим судове засідання відкладалося на 02.06.2026 (ухвала суду від 12.05.2026 з урахуванням виправлень, внесених ухвалою суду від 15.05.2026).
Ухвалою суду від 15 травня 2026 року задоволено клопотання позивача №5 від 12.05.2026 (вх.№3683 від 13.05.2026) про участь його представника в судовому засіданні 02.06.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Представник позивача у судовому засіданні підтримала доводи та заперечення, наведені у заявах по суті спору з посиланням на долучені до справи докази. Окремо представник позивача надала пояснення стосовно застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені, а також щодо судових витрат позивача, зокрема в частині гонорару успіху. 
Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився; про дату, час та місце проведення судового засідання суду був повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових відправлень (з позначкою "судова повістка") №№R067148149744, R067173820272, R067175212750, якими на адресу його місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ) направлялися ухвали суду від 14.04.2026, від 12.05.2026 та від 15.05.2026. Утім відділенням поштового зв`язку №46025 АТ "Укрпошта" повернуті без вручення адресату по причині "закінчення встановленого терміну зберігання ".
Разом з тим, уся судова кореспонденція доставлена до електронного кабінету представнику відповідача – адвокату Рогатин С.В.
У цьому контексті суд зазначає, що участь сторони в судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати процесуальну комунікацію із цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні підстави.
Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.
Доставка документа до електронного кабінету адвоката вважається належним повідомленням та врученням такого документа учаснику справи, якого представляє цей адвокат. Ризики неотримання або несвоєчасного ознайомлення з документами, що надійшли до електронного кабінету представника, покладаються на сторону, яка обрала такого представника.
З урахуванням наведеного, відповідач, який бере участь в справі через представника адвоката Рогатин С.В., вважається таким, що отримав судову кореспонденцію в електронній формі, адже представнику доставлено процесуальні документи суду до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС.
Оскільки неявка відповідача у цьому випадку не є перешкодою для розгляду справи, адже брати участь в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст.42 ГПК України, судом явка сторін в судовому засіданні не визнавалася обов`язковою, тому, враховуючи достатність доказів у справі, надання сторонами заяв по суті спору та висловлення своєї позиції, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті у даному судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Під час розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача, оцінено доводи та заперечення, наведені у заявах по суті спору, та досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Справу розглянуто по суті та у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України 02.06.2026 в судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі наявних у справі доказів та зміст спірних правовідносин.
22 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОВК ГРУП» як Виконавцем та Фізичною особою-підприємцем Івановим Семеном Аркадійовичем як Замовником укладено шість однотипних договорів на виконання робіт та поставку обладнання №№92, 93, 94, 95, 97, а 14 листопада 2022 року також підписано договір № 104 (далі - договори), згідно з умовами яких Виконавець зобов`язався за завданням Замовника на свій ризик виконати роботи (будівельні, монтажні, пусконалагоджувальні чи інші роботи, які пов`язані з будівництвом об`єкта будівництва, які мають бути виконані у відповідності з Графіками виконання робіт та Проектною документацією: Перелік робіт, матеріалів чи послуг, зазначених в додатках Договірна ціна), на об`єктах (окремий будинок/споруда чи комплекс будинків та/чи споруд з усім устаткуванням, що до нього відноситься, внутрішніми інженерними мережами, благоустроєм тощо), а саме:
- згідно з договором №92 роботи виконувалися на об`єкті - гуртожиток №1 Тернопільського вищого професійного училища сфери послуг та туризму за адресою: м. Тернопіль, вул. Я. Стецька 25;
- згідно з договором №93 на об`єкті - навчальний та виробничий корпус Тернопільського вищого професійного училища сфери послуг та туризму за адресою: м. Тернопіль, вул. Замонастирська 26 ;
- згідно з договором №94 - в Тернопільському закладі дошкільної освіти №23 Тернопільської міської ради Тернопільської області за адресою: м.Тернопіль, вул. Б.Лепкого 13;
- згідно з договором №95 - в Тернопільському дошкільному навчальному закладі №13 Тернопільської міської ради за адресою: м. Тернопіль, вул. Юності, буд. 1;
- згідно з договором №97 - у ТНВК «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука» ТМР за адресою: м.Тернопіль, вул.Руська, 6;
- згідно з договором №104 – в Корпусі №1 Галицького фахового коледжу імені В.Чорновола за адресою: вул.Б.Хмельницького, 12 м. Тернопіль.
З умовами договорів Виконавець зобов`язався передати Замовнику чи в установлений договорами строк результат робіт (роботи, виконані у повному обсязі відповідно до кожного договору), а Замовник зобов`язався надати Виконавцю будівельний майданчик (фронт робіт), передати в необхідному обсязі Дозвільну та Проектну документацію, прийняти від Виконавця разом з Замовником Результат Робіт. При цьому Замовник має право контролювати виконання Виконавцем Робіт та зобов`язався прийняти та оплатити їх (п.1. 2.1, 2.2, 5.4.1, 6.3.4, 6.3.7, 6.4.1, 6.4.3, 6.4.5, 6.4.9 договорів).
Пунктом 4.1 договорів визначено, що договірна ціна є динамічною та визначається загальною сумою договірних цін на усі Роботи.
У пункті 4.2 договорів визначено договірну ціну на момент укладення кожного правочину, зокрема: у договорі № 92 визначено договірну ціну в розмірі 175 332,40 грн, в тому числі 29 222,07 грн ПДВ; у договорі № 93 визначено договірну ціну в розмірі 134 879,27 грн, в тому числі 22 479,88 грн ПДВ; у договорі № 94 визначено договірну ціну в розмірі 107 507,18 грн, в тому числі 17 917,86грн ПДВ; у договорі № 95 визначено договірну ціну в розмірі 102 577,93 грн, в тому числі 17 096,32 грн ПДВ; у договорі № 97 визначено договірну ціну в розмірі 276 489,55 грн, в тому числі 46 081,59 грн ПДВ; у договорі № 104 визначено договірну ціну в розмірі 14 268,04 грн, в тому числі 2 378,01 грн ПДВ.
Відповідно до п.4.2.1 договорів договірна ціна може бути змінена за обставин, які виникли після підписання сторонами договорів, зокрема у разі: уповільнення темпів чи зупинення виконання Робіт Замовником (п.4.2.2 договорів); внесення змін (коректувань) до Проектної документації (п.4.2.3 договорів); зміни обсягів, складу Робіт (п. 4.2.4 договорів); прийняття нормативних актів, рішень органів державної влади та місцевого самоврядування, які мають вплив на вартість Робіт та Матеріальних ресурсів (п. 4.2.5 договорів).
Фінансування Робіт проводиться за рахунок коштів Замовника (п.4.2.8 договорів).
Згідно з п.4.2.9 договорів, оплата вартості Робіт, яка визначена кожним договором, здійснюється Замовником на користь Виконавця у такому порядку:
- розрахунок за роботи проводиться у розмірі 35% завдатку, решта 65% по актах виконаних робіт згідно сумарної вартості рахунку. Розрахунок за товар проводиться у розмірі 70% завдатку (35% при розміщенні замовлення, 35% перед відвантаженням з заводу виробника), решта 30% перед відвантаженням зі складу продавця згідно сумарної вартості рахунку сплачується протягом 5 банківських днів з моменту укладення договору (п.4.2.9.1 договорів).
Згідно з п. 4.2.10 договорів, повний розрахунок вартості Робіт сплачується протягом 10 банківських днів з моменту підписання Замовником та особою, що здійснює Технічний нагляд, Акту приймання передачі Закінчених робіт (Результату Робіт) та отримання від Виконавця усіх документів про виконання договору та довідки про вартість виконаних робіт та витрат (за типовою формою № КБ-3).
Оплата робіт здійснюється Замовником на підставі відповідних рахунків Виконавця у визначені договором строки (п. 4.2.12 договорів).
Згідно з п.7.3 договорів, виконання зобов`язань за договорами забезпечується, зокрема, неустойкою.
У розділі 13 договорів сторонами погоджено порядок приймання-передачі робіт, а саме, згідно з п.13.3 договорів, Виконавець не пізніше як за 5 календарних днів повідомляє Замовника про готовність передати Роботи (частину Робіт), а Замовник, одержавши від Виконавця повідомлення про завершення виконання Робіт (частини Робіт), розпочинає організацію приймання таких Робіт (п.13.4 договорів).
Механізм щомісячного підтвердження виконання робіт без фіксації їхньої вартості, що передує остаточному розрахунку, визначено у п.13.5 договорів, за умовами якого приймання-передача Робіт, які були фактично виконані Виконавцем протягом звітного місяця, від Виконавця до Замовника здійснюється за Актом приймання-передачі виконаних робіт в частині фізично виконаних обсягів (без зазначення вартості Робіт), який готує Виконавець і передає для підписання Замовнику до 25-го числа звітного місяця одночасно з наданням документів про виконання договору. Замовник протягом п`яти робочих днів зобов`язаний здійснити приймання виконаних робіт в частині фізичних обсягів і підписати такий Акт, або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт.
У свою чергу, термін та порядок подання фінансової документації щодо виконаних робіт за договорами визначено у п.13.6 договорів, згідно з яким Виконавець зобов`язаний до 3 числа місяця, наступного за звітним, передати Замовнику та особі, що здійснює Технічний нагляд, Акт приймання-передачі виконаних Робіт (з детальним описом Робіт та зазначенням їх вартості), довідку за типовою формою № КБ-3.
Згідно з п.13.7 договорів, роботи вважаються виконаними після підписання сторонами та особою, що здійснює Технічний нагляд, Акта приймання-передачі виконаних Робіт, отримання Замовником від Виконавця усіх Документів про виконання Договору у 2-х примірниках (виконавчі схеми, акти про приховані роботи та конструкції, паспорти, сертифікати на використані Матеріальні ресурси та ін.), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, включаючи підпис особи, що здійснює Технічний нагляд.
Розділом 15 договорів №№ 92, 93, 94, 95, 97, 104 визначено правові наслідки неналежного виконання зобов`язань та алгоритм дій сторін у разі виникнення спору.
Зокрема, пунктом 15.1 договорів встановлено, що у разі порушення договору для винної сторони можуть настати такі наслідки, як припинення виконання зобов`язання іншою стороною (шляхом відмови або розірвання), зміна умов договору, сплата неустойки, а також відшкодування збитків та моральної шкоди.
Пунктом 15.6 договорів встановлено, що за порушення строків оплати, Замовник сплачує Виконавцю пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру заборгованості (п.15.6.1 договорів). 
Укладені між сторонами правочини, що є підставою вимог у даній справі, набрали чинність з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договорами (п.17.1 договорів). 
Вказані угоди підписані разом з додатками, які є невід`ємними частинами договорів, зокрема: Гарантійний паспорт (Додаток № 1), який визначає гарантійні терміни на результати робіт та на цілісність конструкцій; Вимоги з виробничої санітарії (Додаток № 2), який регулює обов`язки сторін щодо дотримання чистоти, порядку та санітарних норм на будівельному майданчику, включаючи штрафні санкції за порушення; Вимоги з техніки безпеки (Додаток № 3), який встановлює правила безпечного виконання робіт, обов`язки виконавця щодо інструктажів та надання замовнику наказів про відповідальних осіб; Акт прийому-передачі будівельного майданчика (фронту робіт) (Додаток № 4), що підтверджує надання замовником виконавцю доступу до об`єкта для початку робіт; Акт прийому-передачі проектної документації (Додаток № 5), який засвідчує передачу замовником необхідних схем та проектів для виконання робіт; Регламент прийому-передачі виконаних робіт (Додаток № 6), що містить деталізований порядок здачі робіт, вимоги до підписів технагляду та оформлення виконавчої документації; Графік виконання робіт (Додаток № 7), який є календарним планом, яким визначено терміни початку та закінчення етапів робіт (долучено бланки із підписами сторін); Договірну ціну - Специфікацію (Додаток № 8), що містить детальний перелік обладнання та матеріалів із зазначенням їхньої кількості та вартості без ПДВ, що складають загальну суму договору.
Договірною ціною до договору № 92 від 22.09.2022 деталізовано перелік обладнання та робіт, необхідних для облаштування укриття у гуртожитку № 1 Тернопільського вищого професійного училища сфери послуг та туризму, у якому вартість виконання робіт погоджена в розмірі 66 625,00 грн, в тому числі 55 520,83 грн ПДВ, а вартість вентиляційного обладнання та витратних матеріалів склала 108 707,40 грн, в тому числі 90 589,50 грн ПДВ. Загальна договірна ціна склала 175 332,40 грн.
Згідно Договірної ціни до договору № 93 від 22.09.2022, у якій деталізовано перелік обладнання та робіт, необхідних для обладнання укриття у навчальному та виробничому корпусі Тернопільського вищого професійного училища сфери послуг та туризму (м. Тернопіль, вул. Замонастирська, 26), вартість виконаних робіт погоджена у розмірі 55 862,50 грн, в тому числі 9 310,42 грн ПДВ, а вартість вентиляційного обладнання та витратних матеріалів склала 79 016,77 грн, в тому числі 13 169,46 грн ПДВ. Загальна договірна ціна склала 134 879,27 грн.
Згідно Договірної ціни до договору № 94 від 22.09.2022, у якій деталізовано перелік обладнання та робіт, необхідних для обладнання укриття у Тернопільському закладі дошкільної освіти №23 (м. Тернопіль, вул. Б. Лепкого, 13), вбачається, що вартість виконання робіт погоджена у розмірі 41 000,00 грн, в тому числі 6 833,33 грн ПДВ, а вартість вентиляційного обладнання та витратних матеріалів склала 66 507,18 грн, в тому числі 11 084,53 грн ПДВ. Загальна договірна ціна склала 107 507,18 грн.
Договірною ціною до договору № 95 від 22.09.2022 деталізовано перелік обладнання та робіт, необхідних для обладнання укриття у Тернопільському дошкільному навчальному закладі №13 (м. Тернопіль, вул. Юності, буд. 1), з якої вбачається, що вартість виконаних робіт погоджена у розмірі 47 150,00 грн, в тому числі 7 858,33 грн ПДВ, а сукупна вартість вентиляційного обладнання та витратних матеріалів склала 55 427,93 грн, в тому числі 9 237,99 грн ПДВ. Загальна договірна ціна склала 102 577,93 грн.
У Договірній ціні до договору № 97 від 22.09.2022 деталізовано перелік обладнання та робіт, необхідних для обладнання укриття у ТНВК «Школа-ліцей № 6 ім. Н. Яремчука» ТМР (м. Тернопіль, вул. Руська, 6), з якої вбачається, що вартість виконаних робіт погоджена у розмірі 126 412,50 грн, в тому числі 21 068,75 грн ПДВ, а сукупна вартість вентиляційного обладнання та витратних матеріалів склала 150 077,05 грн, в тому числі 25 012,84 грн ПДВ. Загальна договірна ціна склала 276 489,55 грн.
У Договірній ціні до договору № 104 від 14.11.2022 деталізовано перелік обладнання та робіт, необхідних для обладнання укриття у корпусі № 1 Галицького фахового коледжу імені В. Чорновола (м. Тернопіль, вул. Б. Хмельницького, 12), з якого вбачається, що вартість виконаних робіт погоджена у розмірі 5 887,49 грн, в тому числі 981,25 грн ПДВ, а сукупна вартість вентиляційного обладнання та витратних матеріалів склала 8 380,55 грн, в тому числі 1 396,76 грн ПДВ. Загальна договірна ціна склала 14 268,04 грн.
Матеріали справи не містять доказів розірвання договорів чи їх припинення у встановленому законом порядку. 
З матеріалів справи вбачається, що на виконання взятих на себе договірних зобов`язань 18 червня 2024 року ТОВ «ОВК ГРУП» передано, а ФОП Івановим С.А. отримано без жодних зауважень, застережень щодо кількості, якості та асортименту товар: на суму 108 707,40 грн з ПДВ за договором № 92 на підставі видаткової накладної № 154 від 18.06.2024; на суму 79 016,77 грн з ПДВ за договором № 93 на підставі видаткової накладної № 156 від 18.06.2024; на суму 66 507,18 грн з ПДВ за договором № 94 на підставі видаткової накладної № 158 від 18.06.2024; на суму 55 427,93 грн з ПДВ за договором № 95 на підставі видаткової накладної № 160 від 18.06.2024; на суму 150 077,05 грн з ПДВ за договором № 97 на підставі видаткової накладної № 162 від 18.06.2024; на суму 8 380,55 грн з ПДВ за договором № 104 на підставі видаткової накладної № 164 від 18.06.2024. Загальна сума переданого відповідачу товару (вентиляційного обладнання та витратних матеріалів), необхідного для виконання робіт за всіма шістьма договорами, становить 468 116,88грн з ПДВ.
На підтвердження виконання монтажних робіт за кожним договором сторонами складено 18 червня 2024 року та підписано представниками від Виконавця, - ТОВ «ОВК ГРУП»; від Замовника, - ФОП Івановим С.А., відповідні Акти виконаних робіт-послуг, а саме: до договору № 92 від 22.09.2022 - №155 щодо виконання робіт по монтажу повітропроводів та обладнання на суму 66 625,00 грн з ПДВ (ПДВ - 11 104,17 грн); до договору № 93 від 22.09.2022 - № 157 щодо виконання робіт по монтажу повітропроводів та обладнання на суму 55 862,50 грн з ПДВ (ПДВ - 9 310,42 грн); до договору № 94 від 22.09.2022 - № 159 щодо виконання робіт по монтажу повітропроводів та обладнання на суму 41 000,00 грн з ПДВ (ПДВ - 6 833,33 грн); до договору № 95 від 22.09.2022 - № 161 щодо виконання робіт по монтажу повітропроводів та обладнання на суму 47 150,00 грн з ПДВ (ПДВ - 7 858,33 грн); до договору № 97 від 22.09.2022 - № 163 щодо виконання робіт по монтажу повітропроводів та обладнання на суму 126 412,50 грн з ПДВ (ПДВ - 21 068,75 грн); до договору № 104 від 14.11.2022 - № 165 щодо виконання робіт по монтажу повітропроводів та обладнання на суму 5 887,49 грн з ПДВ (ПДВ - 981,25 грн). 
Вказані Акти підтверджують завершення робіт Виконавцем та їхнє прийняття Замовником (ФОП Іванов С.А.) без жодних претензій та зауважень щодо якості, об`єму чи строків виконання. 
Також, на виконання умов щодо оплати робіт та товару ТОВ «ОВК ГРУП» виставлено відповідачу відповідні рахунки: до договору № 92 - рахунок № 92 від 22.09.2022 на суму 175 332,40 грн; до договору № 93 - рахунок № 93 від 22.09.2022 на суму 134 879,27 грн, до договору № 94 - рахунок № 94 від 22.09.2022 на суму 107 507,18 грн; до договору № 95 - рахунок № 95 від 22.09.2022 на суму 102 577,93 грн, до договору № 97 - рахунок № 97 від 22.09.2022 на суму 276 489,55 грн, до договору № 104 - рахунок № 104 від 14.11.2022 на суму 14 268,04 грн. Рахунки виставлено на загальну вартість робіт та товарів згідно кожної Договірної ціни для забезпечення здійснення авансових платежів та остаточних розрахунків за обладнання та роботи. 
Однак, відповідач взяті на себе договірні грошові зобов`язання виконав не в повній мірі та, як вбачається з Виписки з рахунку ТОВ «ОВК ГРУП» № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «УКРСИББАНК», сплатив:
- 30.12.2022 за договором № 92 від 22.09.2022 кошти в розмірі 5 332,40 грн, після чого сума основного боргу за договором склала 170 000,00 грн;
- 30.12.2022 за договором № 95 від 22.09.2022 кошти в розмірі 2 577,93 грн, після чого сума основного боргу за договором склала 100 000,00 грн;
- 17.06.2024 за договором № 97 від 22.09.2022 кошти в розмірі 166 489,55 грн після чого сума основного боргу за договором склала 110 000,00 грн.
За договором № 93 від 22.09.2022 оплату не здійснено, тому борг за цим договором склав 134 879,27 грн; за договором № 94 від 22.09.2022 оплату не здійснено, тому борг за цим договором склав 107 507,18 грн; за договором № 104 від 14.11.2022 оплату не здійснено, тому борг за цим договором склав 14 268,04 грн.
Таким чином, не отримавши авансового платежу в розмірі 35% за роботи та 70% за товар, адже ФОП Іванов С.А. виконав цю умову лише частково (за договорами №№92, 95, 97), ТОВ «ОВК ГРУП» виконано роботи у повному обсязі, що підтверджується Актами від 18.06.2024, а звернення позивача в телефонному режимі про оплату боргу не дали позитивних результатів. 
З метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся з позовом, нарахувавши за період з 28.06.2024 по 22.03.2026 на несплачену частину боргу за кожним з договорів 114 172,27 грн інфляційних втрат, 33 096,73 грн - 3% річних та 178 623,68 грн пені за період з 28.06.2024 по 28.06.2025, котрі просить стягнути в примусовому порядку.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить ухвалюючи рішення.
За загальними положеннями цивільного законодавства зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. 
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів. У такому випадку до відносин сторін застосовуються норми про відповідні договори в частині, що стосується тих чи інших елементів.
З матеріалів справи та змісту укладених правочинів випливає, що укладені сторонами договори № 92, 93, 94, 95, 97 від 22.09.2022 та № 104 від 14.11.2022 є змішаними, оскільки такі поєднують у собі елементи договору поставки (купівлі-продажу) та договору підряду (виконання робіт).
До ознак змішаного характеру цих договорів можна віднести визначення термінів кожного договору, за якими розмежовуються дві складові зобов`язань: щодо виконання робіт (будівельні, монтажні, пусконалагоджувальні роботи, пов`язані з облаштуванням об`єктів); щодо поставки (купівлі-продажу) матеріальних ресурсів, необхідних для виконання робіт (устаткування, обладнання (вентилятори, фільтри тощо), сировина та інші матеріали).
Додаток №8 (Договірна ціна-Специфікація) до кожного договору містить деталізований перелік, позиції, що стосуються поставки певного асортименту товару (обладнання), та позиції, які передбачають виконання робіт по монтажу. Загальна вартість договору включає вартість товарів та вартість наданих послуг з їх монтажу.
Реальність змішаного характеру зобов`язань підтверджується наявністю двох різних типів первинних документів, підписаних сторонами за кожним договором. Зокрема, видаткові накладні засвідчують факт передачі товару (обладнання) від продавця до покупця, а Акти виконаних робіт-послуг підтверджують безпосередньо надання послуг з монтажу обладнання.
Правовідносини за договором поставки товару регулюються нормами ст.712 Цивільного кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частиною 2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін. 
Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.
Відповідно до норм про поставку, позивач взяв на себе зобов`язання передати вентиляційне обладнання у власність відповідача для облаштування укриттів.
Позивачем поставлено товар у повному обсязі, що не заперечується відповідачем. Утім останнім здійснено частково передоплату товару 30.12.2022 та 17.06.2024. Так, 18 червня 2024 року відповідачу передано товар на загальну суму 468 116,88 грн з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними № 154 на суму 108 707,40 грн з ПДВ, № 156 на суму 79 016,77 грн з ПДВ, № 158 на суму 66 507,18 грн з ПДВ, № 160 на суму 55 427,93 грн з ПДВ, № 162 на суму 150 077,05 грн, № 164 на суму 8 380,55 грн з ПДВ. 
Також, згідно положень ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Приписами ч. 1 ст. 853 ЦК України закріплено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. 
Положеннями ч. 6 ст. 882 ЦК України передбачено, що замовник має право відмовитись від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.
Крім того, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт, негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладено саме на замовника. 
Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Таким чином, виконання підрядних робіт оформлюється сторонами шляхом підписання документів, які підтверджують факт їх виконання, прийняття та котрі слугують в подальшому підставою для проведення оплати.
З`ясовано, що на виконання вимог ст. 837 ЦК України та взятих на себе договірних обов`язків позивачем виконано монтажні роботи, а замовником (відповідачем у справі) прийнято такі, що підтверджується Актами виконаних робіт-послуг №155 від 18 червня 2024 року на суму 66 625,00 грн з ПДВ (ПДВ - 11 104,17 грн), № 157 від 18 червня 2024 року на суму 55 862,50 грн з ПДВ (ПДВ - 9 310,42 грн), № 159 від 18 червня 2024 року на суму 41 000,00 грн з ПДВ (ПДВ - 6 833,33 грн), № 161 від 18 червня 2024 року на суму 47 150,00 грн з ПДВ (ПДВ - 7 858,33 грн), № 163 від 18 червня 2024 року на суму 126 412,50 грн з ПДВ (ПДВ - 21 068,75 грн), № 165 від 18 червня 2024 року на суму 5 887,49 грн з ПДВ (ПДВ - 981,25 грн). Відповідачем підписано зазначені акти без жодних застережень щодо якості, обсягу чи строків виконання робіт. 
Отже, підписання актів обома сторонами без зауважень, відсутність мотивованої відмови у прийняті робіт у встановлений строк є підставою для виникнення у відповідача обов`язку з оплати виконаних позивачем робіт (ч. 1 ст. 853 ЦК України).
Обставини виконання робіт відповідачем не заперечуються, відтак оскільки відповідачем прийнято товар та роботи, утім не проведено в повній мірі розрахунків, тому позивачем правомірно заявлено вимогу про оплату робіт, що відповідає нормам ст. 837 ЦК України.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ст.526 ЦК України).
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, ТОВ «ОВК ГРУП» здійснено поставку вентиляційного обладнання та виконання монтажних робіт у повному обсязі на загальну суму 811 054,37 грн, незважаючи на проведення частково попередньої оплати відповідачем на загальну суму 174 399,88 грн, з яких вартість поставленого обладнання та матеріалів становить 468 116,88 грн, що підтверджується видатковими накладними №№154, 156, 158, 160, 162, 164 від 18.06.2024, а вартість виконаних монтажних робіт становить 342 937,49 грн, що підтверджується Актами виконаних робіт-послуг №№155, 157, 159, 161, 163, 165 від 18.06.2024.
З`ясовано, що відповідачем 30.12.2022 за договором № 92 від 22.09.2022 сплачено кошти в розмірі 5 332,40 грн, відтак сума основного боргу за цим договором становить 170 000,00 грн, за договором № 95 від 22.09.2022 відповідачем сплачено 2 577,93 грн, відтак сума основного боргу за цим договором становить 100 000,00 грн, за договором № 97 від 22.09.2022 відповідачем сплачено 17.06.2024 кошти в розмірі 166 489,55 грн, відтак сума основного боргу за правочином становить 110 000,00 грн. За договором № 93 та №94 від 22.09.2022 оплату не здійснено, тому заборгованість складає 134 879,27 грн та 107 507,18 грн, відповідно, а за договором № 104 від 14.11.2022 борг становить 14 268,04 грн.
Оскільки договори не містять положень, які б дозволяли замовнику в односторонньому порядку відмовитися від оплати прийнятих робіт та отриманого товару, то неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо не проведення розрахунків є порушенням договірних зобов`язань та чинного законодавства.
Крім того, як вказує позивач, підписавши первинні документи та прийнявши виконання робіт, відповідачем фактично визнано зобов`язання, проте в подальшому останній ухиляється від їхнього виконання, що є проявом суперечливої поведінки (venire contra factum proprium).
Неоплата отриманого результату робіт є формою односторонньої відмови від виконання умов договору, що не допускається в силу положень ст. 525 ЦК України.
Згідно з п. 4.2.10 договорів, остаточний розрахунок здійснюється впродовж 10 банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі закінчених робіт (Результату Робіт та отримання повного пакета документів, тобто 18.06.2024, відтак саме з цієї дати (з врахуванням договірного строку на оплату) розпочався відлік періоду прострочення в оплаті.
Позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій з 28.06.2024, вказуючи, що саме з цієї дати відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 612 ЦК України, і це відповідає досягнутим між сторонами домовленостям, які викладено у п. 4.2.10 договорів.
Відповідач зауважує, що вказана дата не є доведеною належним чином, адже товариством документально не підтверджено, що всі умови, котрі є необхідними для настання строку остаточної оплати за кожним договором окремо виконано саме 18.06.2024 (наприклад, передано повний пакет документів або підписано акт технагляду).
Такі доводи відповідача суд оцінює критично, оскільки оформлення та підписання видаткових накладних та Актів виконаних робіт-послуг зокрема, з боку відповідача без жодних претензій щодо якості, обсягу чи строків, є підтвердженням прийняття результату робіт, що є неможливим без представлення повного пакету документів. Також суд враховує, що доказів протилежного, тобто відсутності (не передання) документів підприємцю, останнім не подано суду.
Відповідно до ст. 3 та 13 ЦК України, учасники господарських відносин мають діяти добросовісно. Відповідачем здійснено часткову оплату за договорами № 92, 95 та 97 в загальній сумі 174 399,88 грн, і така оплата проведена 30.12.2022 та 17.06.2024, що також єє підтвердженням визнання зобов`язань за договорами. 
Таким чином, оскільки відповідачем прострочено виконання грошових зобов`язань за укладеними договорами, що є порушенням ст. 525, 526 ЦК України, у позивача існує право на стягнення суми основного боргу в судовому порядку, у розмірі 636 654,49 грн, як правомірної та документально підтвердженої первинними документами (актами та накладними), котрі підписано повноважними представниками обох сторін. Будь-які посилання на процедурні моменти (відсутність технагляду тощо) нівелюються фактом прийняття робіт, а також фактом часткової оплати.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивачем нараховано на суму основного боргу штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати в розмірі 114 172,27 грн та три відсотки річних в розмірі 33096,73грн за період з 28.06.2024 по 22.03.2026, а також пеню відповідно до п. 15.6.1 договорів в розмірі 178 623,68 грн, за період з 28.06.2024 по 28.06.2025.
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен календарний місяць прострочення з урахуванням відповідного індексу інфляції, а одержані результати підсумовуються за весь час прострочення, що узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, наведеною зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та постанові Верховного Суду від 16.04.2026 у справі № 751/4086/24.
Як вбачається з наданого розрахунку, позивачем за період з 28.06.2024 по 22.03.2026 включно на загальну заборгованість у розмірі 636 654,49 грн нараховано та заявлено до стягнення 114 172,27 грн інфляційних втрат.
Оцінивши наданий розрахунок суми інфляційних втрат, судом з`ясовано, що такий відповідає методиці, за якою сума боргу множиться на індекс інфляції за кожен місяць прострочення. За розрахунком суду сума інфляційних втрат становить 114 172,27 грн, які підлягають задоволенню як обґрунтовані та правомірно нараховані.
Щодо вимог про стягнення 3% річних, суд виходить з такого. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші у відповідності до ст. 625 ЦК України, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності невиконання (неналежного виконання) грошового зобовязання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобовязання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем на суму боргу 636 654,49 грн нараховано за період з 28.06.2024 по 22.03.2026 (всього 633 дні) 3% річних в розмірі 33 096,73 грн.
Умовами договорів, зокрема пунктом 4.2.10, передбачено, що повний (остаточний) розрахунок за виконані роботи проводиться протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі закінчених робіт та отримання замовником пакета документів.
Судом встановлено, що Акти виконаних робіт-послуг та видаткові накладні за шістьма договорами були підписані ФОП Івановим С.А. власноручно та скріплені його печаткою 18 червня 2024 року, відтак, останнім днем для проведення розрахунків є 28 червня 2024 року. Тому з 29.06.2024 у позивача виникло право на нарахування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, а не 28.06.2024 як помилково зазначає позивач. 
Здійснивши перевірку обґрунтованості розрахунку заявлених до стягнення 3% річних, судом встановлено, що такі нараховано із застосуванням математичної формули (С x 3 x Д : 365/366 : 100) з урахуванням кількості днів у 2024 році (366 днів) та наступних періодів, а тому суд вважає правомірними та такими, що підлягають до задоволення 3% річних у сумі 33 044,55грн, що нараховані за період з 29.06.2024 по 22.03.2026. Нараховані 3% річних за 28.06.2024 в розмірі 52,18 грн є безпідставними, відтак в їх задоволенні суд відмовляє. 
При цьому, надаючи оцінку позовним вимогам щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних суд враховує, що виходячи з аналізу правової природи правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання.
У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
Щодо посилань відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 від 18.03.2020, то слід зауважити, що дані висновки суду не є релевантними із правовідносинами, що розглядаються у даній справі, адже сторони у справі №902/417/18 передбачили у договорі відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 40% річних, тоді як у даній справі такі нараховуються у розмірі 3% річних, а тому посилання на принципи розумності та пропорційності їх заявлення судом відхиляються як неспроможні.
Щодо вимог про стягнення пені.
Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто, пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.
Пеня, як різновид штрафних санкцій, характеризується здійсненням поденного розрахунку, оскільки обчислюється шляхом множення визначеної у договорі ставки та фактичну кількість днів прострочення.
Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пунктом 15.6.1 укладених договорів, передбачено відповідальність Замовника (відповідача у справі) за порушення строків оплати виконаних робіт та наданих послуг у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення.
ТОВ «ОВК ГРУП» здійснено нарахування пені на суму основного боргу у розмірі 636 654,49 грн за період прострочення один рік - з 28 червня 2024 року по 28 червня 2025 року (366 календарних днів) в розмірі 178 623,68 грн, а саме за договором № 92 - у розмірі 47 696,24 грн пеню нараховано на суму боргу 170 000,00 грн, за договором № 93 пеню у розмірі 37 842,56 грн нараховано на суму боргу 134 879,27 грн, за договором № 94 пеню у розмірі 30 162,87 грн нараховано на суму боргу 107 507,18 грн, за договором № 95 пеню у розмірі 28 056,61 грн нараховано на суму боргу 100 000,00 грн, за договором № 97 пеню у розмірі 30 862,27 грн нараховано на суму боргу 110 000,00 грн, за договором № 104 пеню у розмірі 4 003,13 грн нараховано на суму боргу 14 268,04 грн.
Вказаний період нарахування відповідачем заперечується з посиланням на норми ч.6 ст. 232 ГК України, які діяли станом на час виникнення спірних правовідносин (28.06.2024) та котрі, на думку відповідача, підлягають застосуванню, а також відповідач посилається на сплив спеціальної позовної давності в один рік для їх застосування.
З цього приводу суд відзначає, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність на підставі Закону України від 09.01.2025 № 4196-IX «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб». 
Нормою ч. 6 ст. 232 ГК України було передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Тобто відповідно до цієї норми пеню за прострочення виконання зобов`язання, передбачену договором, можна було нараховувати або тільки протягом 6 місяців, або протягом іншого строку, який сторони зазначили в договорі. 
Щодо необхідності врахування норм ч.6 ст.232 ГК України до спірних правовідносин, то суд виходить з того, що відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2025 у справі №920/51/23.
Договори укладені сторонами у 2022 році, тож відповідні цивільні права і обов`язки сторін у справі виникли до втрати чинності Господарським кодексом України,тобто до 28.08.2025.
Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин та період, за який позивач нараховує пеню, Господарський кодекс України був чинним, а відтак, відповідна норма (ч.6 ст.232 ГК України) є такою, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Керуючись принципом свободи договору, передбаченим ст. 3, 627 ЦК України, сторони договору мають право за взаємною згодою включити до договору умову щодо обмеження періоду нарахування штрафних санкцій певним строком.
При цьому, формулювання в договорі умови про сплату пені за кожен день прострочення, як у даному випадку, не є встановленням у договорі іншого, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій. Такий висновок узгоджується з правовою позицією з аналогічних підстав, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22.
Укладений між сторонами договір не містить будь-яких додаткових застережень, які б свідчили про визначення іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж визначено частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Оскільки сторонами не визначено іншого періоду нарахування пені, відтак судом застосовується шестимісячний строк, унормований ч. 6 ст. 232 ГК України.
З урахуванням наведеного, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про те, що умови договорів не містять іншого (більшого) строку нарахування пені, суд вважає, що нарахування припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Таким чином, правомірно нарахованою та заявленою до стягнення є пеня за період з 29.06.2024 по 27.12.2024 в розмірі 82 573,74 грн. Пеня в розмірі 95 597,67грн, нарахована за період з 28.12.2024 по 28.06.2025 заявлена без врахування вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто виходить за межі встановленого законом 6-місячного періоду нарахування, котрий діяв на час виникнення спірних правовідносин; також позивачем при нарахуванні пені невірно визначено строк прострочення виконання відповідачем зобов`язань - з 29.06.2024, а не 28.06.2024 (останній день договірного строку виконання зобов`язання), тому пеня, обрахована за один день - 28.06.2024 в розмірі 452,27грн є нарахованою безпідставно, відтак суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення пені в загальному розмірі 96 049,96грн. 
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, суд зазначає таке. 
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено строк позовної давності в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК). Цей строк позовної давності поширюється на неустойку, незалежно від підстави її встановлення та порядку обчислення.
Частинами 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Водночас, законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час. 
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі, Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Відповідно до Закону України від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення змін до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, із розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено п. 19.
У цій справі прострочення оплати розпочалося 29.06.2024, тобто в період дії норми ЦК України про зупинення строків через воєнний стан, тому строк позовної давності, в тому числі визначений ст. 258 ЦК України, не розпочинався до моменту зміни законодавства.
Оскільки пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено законом, що набрав чинності 04.09.2025, саме з цієї дати слід відраховувати строк позовної давності для вимог, що виникли в період воєнного стану.
Оскільки позов подано 02.04.2026, тобто через 7 місяців після відновлення перебігу строків, позивач звернувся до суду в межах позовної давності щодо вимог про стягнення пені в сумі 178 623,68 грн.
Як зазначалося, відповідач у відзиві наполягає на тому, що пеня може бути стягнута лише за період з 02.04.2025 по 28.06.2025. Проте це твердження є помилковим, адже відповідачем не враховано п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який імперативно зупиняв перебіг позовної давності; не враховано, що лише 04.09.2025 такі строки відновлено). 
З урахуванням наведеного, підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки в силу приписів п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про стягнення пені був зупинений у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. Відтак, оскільки перебіг строків відновився лише 04.09.2025, а позов подано 02.04.2026, позивачем не пропущено встановлений законом строк для звернення за захистом своїх прав за жодним з періодів заборгованості.
Щодо заяви позивача про зменшення пені. 
Відповідач стверджує, що заявлена позивачем пеня у розмірі 178 623,68 грн є надмірною та непропорційною наслідкам можливого порушення зобов`язання. Зазначає, що нарахування пені дублює компенсаційний ефект від стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які спрямовані на відшкодування матеріальних втрат кредитора. Аргументує, що позивачем не надано доказів наявності у нього збитків, які були б співмірними із заявленою сумою пені. Просить суд врахувати баланс інтересів сторін та не допускати стягнення санкцій у каральному, а не компенсаційному розмірі.
При цьому, відповідач наголошує на стані здоров`я, що об`єктивно впливає на його спроможність вести господарську діяльність, оскільки ОСОБА_1 страждає на онкологічне захворювання, переніс інсульт, має епілептичні напади та перебуває у післяопераційних станах; є особою старшого віку, що у поєднанні з хворобами вимагає постійної медикаментозної терапії та лікування, що підтверджує випискою з медичної картки (епікризу) від 15.07.2025, що містить відомості про діагнози, перенесені операції та загальний стан здоров`я.
Натомість, позивач вважає клопотання безпідставними, посилаючись на відсутність згоди відповідача врегулювати спір та його суперечливу поведінку. 
Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, Закон відносить на розсуд суду.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру, у даному випадку неустойки, наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує, у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене водночас вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Подібні висновки викладено об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, Великою Палатою Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20)).
У даній справі відповідачем жодним чином не доведено існування обставин, що мають істотне значення та за наявності яких суд вправі зменшити розмір неустойки (як-от: надмірний розмір, непропорційність чи нерозумність), а відтак, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки - є прерогативою суду, яке реалізується ним на власний розсуд, виходячи з системного та комплексного аналізу всіх фактичних обставин справи та поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені на підставі клопотання відповідача.

Розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує таке.
У позові позивачем заявлено про відшкодування судових витрат у виді сплаченого судового збору в розмірі 14 438,21 грн, сплаченого згідно з платіжною інструкцією № 7375 від 31.03.2026, а також судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 664,00 грн (платіжна інструкція № 7376 від 01.04.2026), та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн.
Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, представником позивача адвокаткою Гнатів О.М. надано суду: договір про правову допомогу №58 від 20.03.2026, укладеного позивачем як Клієнтом з Адвокатським об`єднанням «Чаша правосуддя» як Об`єднанням; Акт приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2026, Звіт про надану роботу від 31.03.2026; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гнатів О.М. №1359 від 25.06.2008; Ордер серії ВС № 1453042 від 2 квітня 2026 року.
Відповідно до Протоколу (логу) електронного документообігу сервісу «Вчасно» між Адвокатським об`єднанням «ЧАША ПРАВОСУДДЯ» як Виконавцем та ТОВ «ОВК ГРУП» як Клієнтом договір №58 від 20.03.2026 укладено у формі електронного документа шляхом його підписання з використанням КЕП; підписи є удосконаленими та базуються на кваліфікованих чинних сертифікатах. 
Відповідно до п.1 договору від 20.03.2026 Об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги та представництва інтересів Клієнта у всіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування (у тому числі, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби та перед фізичними особами, у міністерствах, відомствах, їх структурних підрозділах; державних комітетах, комісіях та підвідомчих їм органах; в органах юстиції, в тому числі – в управліннях юстиції усіх рівнів, органах нотаріату України, в органах прокуратури; в інших правоохоронних органах України, в судах усіх інстанцій незалежно від категорії справ з усіма правами, які надано законом учасникам процесу, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення (ухвали, постанови) суду, подання виконавчого документа до виконання, одержання присудженого майна або грошей; оскарження дій посадових, службових осіб і представників органів державної влади та органів місцевого самоврядування усіх рівнів у позасудовому та судовому порядку.
Згідно з п.3 договору від 20.03.2026, за домовленістю сторін надання правничої допомоги здійснюється за плату або безоплатно. Винагорода за послуги, що надаються АО (далі – гонорар), визначається за згодою Сторін. Гонорар сплачується в національній валюті України – гривні шляхом перерахування відповідної суми на рахунок Об`єднання. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення позитивного результату, якого бажає Клієнт. Загальна вартість гонорару зазначається у Актах наданих послуг із надання правничої допомоги. Розрахунки здійснюються виключно у безготівковій формі. Здійснення плати за актами наданих послуг із надання правничої допомоги вважається погодженням таких актів незалежно від наявності підпису у них підпису Клієнта.
Акт приймання-передачі наданих послуг від 31 березня 2026 року містить перелік наданих адвокатом Гнатів О.М. послуг на загальну суму 35 000,00 грн, із зазначенням виду наданих послуг та витрати часу на їх надання: 
- 27.03.2026 витрачено 3 год. на ознайомлення із документами, проведення розрахунків;
- 31.03.2026 витрачено 7 год. на складення проєкту позовної заяви про стягнення суми заборгованості, проведення розрахунків, підготовку документів для подання до Господарського суду Тернопільської області.
Оскільки вартість 1 години становить 3 000,00 гр, то вартість основної правничої допомоги складає 30 000,00 грн.
Акт містить окремий пункт щодо гонорару адвоката у розмірі 5 000,00 грн. Підставою для цієї виплати зазначено: гонорар адвоката за участь у складних переговорах, вислуховування образ з боку представника.
Загалом до сплати за Актом визначено 35 000грн. 
Акт погоджено та підписано сторонами.
Матеріали справи не містять доказів оплати позивачем послуг адвоката, утім зазначена обставина не є підставою для відмови у відшкодуванні судом вартості наданих адвокатом послуг за рахунок відповідача (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 липня 2022 року у справі №686/28627/18, від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 року №329/766/18, від 1 вересня 2021 року у справі №178/1522/18).
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Досліджуючи надані документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі докази є достатніми для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі, з огляду на що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу підлягає розподілу між сторонами.
Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Разом з тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд, зокрема з власної ініціативи, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7 та 9 ст. 129 ГПК України.
Поряд з цим, згідно з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2025 у справі № 922/2830/23, необхідно розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат".
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/ заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Отже, суд, керуючись критеріями, визначеними частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, з власної ініціативи може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу включають гонорар адвоката за представництво, підготовку документів та іншу допомогу, пов`язану зі справою.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
"Гонорар успіху" є складовою гонорару адвоката і належить до судових витрат. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати, зокрема, і гонорар успіху за критерієм розумності таких витрат, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони справи.
Як зазначалося, ТОВ «ОВК ГРУП» заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн, що складається з двох складових: 30 000,00 грн - витрати за фактично виконану адвокатом роботу (10 годин за ставкою 3 000 грн/год) та 5 000,00 грн - гонорар адвоката за участь у складних переговорах та вислуховування образ з боку представника, які згідно пояснень адвоката є гонораром успіху.
Однак, твердження про вислуховування образ не може бути кваліфіковане як надання юридичної послуги. Такі обставини мають характер особистих взаємовідносин представників сторін і не створюють додаткової юридичної цінності для захисту прав клієнта в межах господарського спору. Участь адвоката у складних переговорах матеріалами справи не підтверджено, а навпаки спростовуються власними твердженнями позивача про проведення переговорів з відповідачем у телефонному режимі. 
Цей вид витрат на професійну правничу допомогу не підпадає також і під поняття "гонорару успіху", який полягає в оплаті додаткової винагороди адвокату виключно за досягнення позитивного результату у справі (наприклад, ухвалення рішення на користь клієнта) та є дійсним зобов`язанням, яке відповідає статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Позивачем включено до 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за 10 годин роботи, ознайомлення з документами та підготовку позову. Участь у переговорах є частиною стандартної адвокатської діяльності, яка компенсується погодинною ставкою. Виділення окремого гонорару за складність переговорів без документального підтвердження конкретних досягнутих результатів або додаткових витрат часу, не зафіксованих документально, є необґрунтованим. На думку суду покладення на опонента обов`язку оплачувати емоційну складову комунікації між юристами суперечить засадам розумності та пропорційності судових витрат.
Таким чином, суд не вбачає підстав для включення до судових витрат позивача витрати на оплату 5000грн гонорару за участь адвоката у складних переговорах, вислуховування образ з боку представника, оскільки ці витрати є не підтвердженими (матеріали справи не містять доказів участі адвоката позивача у будь-яких переговорах, а тим паче вислуховування образ від представника), тобто є необґрунтованими. 
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Гнатів О.М. послуг, пропорційність предмету спору, ціну позову, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд доходить висновку про наявність підстав для їх покладення на відповідача. Однак, оскільки позов задоволено частково, ці витрати підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України) з покладенням на відповідача 27 006грн.
Щодо судового збору в сумі 1 664,00 грн, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, суд зазначає про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОВК ГРУП» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про забезпечення позову. За подання цієї заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 664,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 7376 від 01.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2026 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено.
За загальним правилом, встановленим ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони залежно від результату вирішення відповідного питання. 
Враховуючи те, що заява про забезпечення позову була визнана судом необґрунтованою, а у її задоволенні було відмовлено через недоведеність позивачем необхідності вжиття таких заходів, витрати по сплаті судового збору за подання цієї заяви у розмірі 1 664,00 грн не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Щодо судового збору в розмірі 14 438,21 грн.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (зокрема, на професійну правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову також покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, судовий збір у розмірі 14 438,21 грн, сплачений позивачем на підставі платіжної інструкції № 7375 від 31.03.2026, в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає відшкодуванню позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням наведеного, стягненню з ФОП Іванова С.А. на користь ТОВ «ОВК ГРУП» підлягає судовий збір у розмірі 10 397,34грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 27 006грн.

Керуючись ст.2, 4, 46, 48, 58, 60, 73, 80, 86, 123, 129, 219, 220, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Іванова Семена Аркадійовича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОВК ГРУП" (вулиця Генерала Курмановича, будинок 2, місто Львів, ідентифікаційний код 42918561) – 636 654грн 49коп. основного боргу, 114 172грн 27коп. інфляційних нарахувань, 33 044грн 55коп. – 3% річних, 82 573грн 74 коп. пені, 10 397грн 34 коп. в повернення сплаченого судового збору та 27 006грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. У решті позовних вимог, - відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.256 ГПК України). 
Повне рішення складено 08.06.2026.

Суддя Н.О. Андрусик