П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/3121/26
Провадження № 22-ц/4815/817/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Балацька О.Р.
Ухвалу суду першої інстанції 
(повний текст) постановлено:
11 лютого 2026 року у м. Рівне Рівненської області
без фіксування судового засідання
звукозаписувальними технічними засобами

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С. 
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.
за участі: ОСОБА_1 , її представника - адвоката Курганської Олени Вікторівни та представника ОСОБА_2 – адвоката Шевчука Віктора Сергійовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курганської Олени Вікторівни на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_1 про заборону вчинення дій, 
в с т а н о в и в:
Ухвалою Рівненського суду від 11 лютого 2026 року прийнято до розгляду і відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про заборону вчинення дій.
Ухвалою Рівненського міського суду від 11 лютого 2026 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Рівненській міській раді, її виконавчим органам, посадовим та службовим особам, а також іншим уповноваженим суб`єктам у сфері земельних відносин вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, наслідком яких може бути зміна її цілісності або правового статусу, а саме: поділ земельної ділянки, виділ із неї окремих земельних ділянок, формування нових земельних ділянок за рахунок її площі, приєднання частини земельної ділянки до інших земельних ділянок, виготовлення, погодження, затвердження технічної документації або проєктів землеустрою щодо відведення, поділу чи формування земельних ділянок зі складу земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, прийняття рішень, які можуть призвести до зміни меж, конфігурації або припинення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, яка розташована у АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Ухвалу допущено до негайного виконання.
У поданій через свого представника – адвоката Курганську О.В. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить її скасувати і відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 .
На її обґрунтування зазначалося про те, що обране забезпечення позову є тотожним заявленим позовним вимогам, а також воно передбачає значно ширші обтяження, ніж заявлена матеріально-правова вимога, що не відповідає меті забезпечення позову. При цьому застосовані судом заходи спрямовані на втручання у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, порушують право відповідача на приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться належний їй житловий будинок.
Отже, застосованим забезпеченням позову судом порушено правила ч. 10 ст. 150 ЦПК України, адже не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявленого позову, якщо спір при цьому не вирішується по суті.
Вважає, що у позивача відсутнє речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, а її власником є Рівненська міська рада. Тому оскаржувану ухвалу винесено за відсутності спору про право, а за цих обставин ОСОБА_2 втрутилася у реалізацію конституційного права ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки, яка набута нею у користування у порядку спадкування нерухомого майна. 
При відчуженні частини житлового будинку за адресою, якої не існує, на користь ОСОБА_2 . ОСОБА_3 не мав права власності чи користування на земельну ділянку площею 460 м2. Змістом договору купівлі-продажу від 14 березня 2024 року встановлено, що об`єкт розташований на земельній ділянці, яка не була приватизована, не виділялася у натурі, а кадастрового номера їй не було присвоєно.
Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, то її формування здійснено ОСОБА_3 незаконно і з 03 червня 2024 року ця державна реєстрація оспорюється у Рівненському міському суді у справі №569/10303/24.
При цьому застосований захід забезпечення позову суперечить вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності.
З огляду на викладене судом залишено без уваги норми ст.ст. 120, 125, 126 ЗК України і Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Крім того, заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 151, 153 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено пропозицій стосовно зустрічного забезпечення, що зобов`язувало суд повернути її авторові.
У поданому відзиві ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Ухвалою Рівненського міського суду від 11 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 569/3121/26 за позовною заявою ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про заборону вчинення дій.
09 лютого 2026 року разом із позовною заявою ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення її позову до Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про заборону вчинення дій.
Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_2 покликалася на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417. Вважала, що імовірне рішення органу міського самоврядування, яке може бути прийняте на час розгляду справи, матиме наслідком початок або завершення процедур формування, поділу та відведення земельних ділянок, що у майбутньому може істотно утруднити виконання рішення суду або зробити його виконання неможливим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що порушуючи питання про забезпечення позову шляхом заборони Рівненській міській раді, її виконавчим органам, посадовим та службовим особам, а також іншим уповноваженим суб`єктам у сфері земельних відносин вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, що знаходиться у АДРЕСА_1 , позивач посилається на те, що за вказаних обставин є підстави вважати імовірним прийняття рішення органом місцевого самоврядування щодо спірної земельної ділянки. У зв`язку з цим без застосування заходів забезпечення позову виконання рішення у справі буде неможливим.
Враховуючи, що предметом спору є заборона вчинення дій щодо спірної земельної ділянки, з огляду на підстави позову та мотиви заяви про забезпечення позову суд зробив висновок про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у іншій цивільній справі у разі вчинення будь-яких дій щодо земельної ділянки. 
Оскільки між сторонами дійсно виник спір, а заходи забезпечення позову є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд визнав за необхідне забезпечити позов шляхом заборони Рівненській міській раді, її виконавчим органам, посадовим та службовим особам, а також іншим уповноваженим суб`єктам у сфері земельних відносин вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
З такими висновками колегія суддів погоджується.
Згідно зі ст.ст. 149-150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. у справі № 914/1570/20 зазначається, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 зазначається, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Право на ефективний судовий захист закріплено у ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №457/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах №2, 4, 7 та 11 Конвенції".
Приходячи до переконання про залишення оскаржуваної ухвали без змін, колегія суддів бере до уваги, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні процесуального питання до застосування підлягають норми права, на застосуванні яких наполягала ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву, забезпечивши її позов.
З приводу тверджень представника відповідача – адвоката Курганської О.В. про те, що застосовані судом заходи забезпечення позову спрямовані на втручання у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, то вони є необґрунтованими, адже Рівненська міська рада, яка при цьому є власником спірної земельної ділянки, своєї апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу не подавала. Тобто орган міського самоврядування фактично погодився із судовим рішенням.
Не може колегія суддів погодитися із доводами заявника про недопустимість вжиття заходів забезпечення позову, які, на її думку, є тотожними задоволенню заявленого позову.
Так, згідно із ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Між тим, поняття "тотожність" визначається як:
1. Подібність одного до одного за суттю, зовнішніми ознаками та виявом. 
2. математика. Рівність, що дійсна при всіх числових значеннях літер, які входять до неї ("Сучасний тлумачний словник української мови" : 100 000 слів / за заг. ред. д-ра філол. наук, проф. В.В. Дубічинського. – Х. : ВД "Школа", 2011. - С. 861). 
Апеляційним судом шляхом порівняльного аналізу встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_2 про заборону Рівненській міській раді вчиняти дії щодо розгляду, підготовки, погодження та прийняття рішень за заявами ОСОБА_1 , які стосуються надання дозволів на розроблення, виготовлення, погодження чи затвердження технічної документації із землеустрою, а також щодо безоплатної передачі (приватизації), поділу, виділу чи іншої зміни правового статусу земельних ділянок, які утворюються або можуть бути утворені зі складу земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417 
та 
заходи забезпечення її позову у виді заборони Рівненській міській раді, її виконавчим органам, посадовим та службовим особам, а також іншим уповноваженим суб`єктам у сфері земельних відносин вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, наслідком яких може бути зміна її цілісності або правового статусу, а саме: поділ земельної ділянки, виділ із неї окремих земельних ділянок, формування нових земельних ділянок за рахунок її площі, приєднання частини земельної ділянки до інших земельних ділянок, виготовлення, погодження, затвердження технічної документації або проєктів землеустрою щодо відведення, поділу чи формування земельних ділянок зі складу земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, прийняття рішень, які можуть призвести до зміни меж, конфігурації або припинення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, яка розташована у АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі,
-не є тотожними, тобто рівнозначними чи однаковими, адже заходи забезпечення позову порівняно із матеріально-правовими вимогами очевидно відрізняються між собою.
При цьому зауважується, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер.
Не заслуговують на увагу аргументи про відсутність у позивача речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417, тоді як її власником є Рівненська міська рада, тобто оскаржувану ухвалу винесено за відсутності спору про право.
Так, суд попередньої інстанції переконався у наявності спору між сторонами, з огляду на що визнав заходи забезпечення позову співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для виконання судового рішення в разі задоволення позову. 
Тому спростовуються правильністю висновків суду і твердження про те, що при відчуженні частини житлового будинку за адресою, якої не існує, на користь ОСОБА_2 . ОСОБА_3 не мав права власності чи користування на земельну ділянку площею 460 м2. 
Так само через необґрунтованість не погоджується колегія суддів і з тим, що формування земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:024:0417 здійснено ОСОБА_3 незаконно і з 03 червня 2024 року ця державна реєстрація оспорюється у Рівненському міському суді у справі №569/10303/24. 
При цьому зазначені доводи автора апеляційної скарги стосуються спору по суті, а не обставин забезпечення позову з мотивів можливого утруднення чи невиконання рішення суду по суті.
Щодо аргументів про невідповідність заяви щодо забезпечення позову вимогам, встановленим ст.ст. 151, 153 ЦПК України, адже у ній не зазначено пропозицій стосовно зустрічного забезпечення, що зобов`язувало суд повернути її авторові, то вони не підлягають до врахування.
Так, наведені посилання містять формальні міркування, які не є достатньою підставою для повернення заяви позивачеві, і не впливають на правильність вирішення процесуального питання, адже законним обов`язком суду є, зокрема, вирішити питання про зустрічне забезпечення, а правом – застосувати зустрічне забезпечення.
Більше того, у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 22-з/824/784/2021 зазначається, що "зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Цей інститут має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення спрямоване насамперед на захист інтересів відповідача. Фактично це є збереженням status-quo між сторонами до ухвалення остаточного рішення суду".
Оскільки обставини, що передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, є відсутніми, тому підстав для вжиття зустрічного забезпечення судом правильно встановлено не було.
В решті покликання заявника – про суперечність застосованих заходів забезпечення позову критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, а також про залишення без уваги норм ст.ст. 120, 125, 126 ЗК України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" колегією суддів відхиляються внаслідок того, що вони не ґрунтуються на обставинах справи і вимогах закону.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при її постановленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курганської Олени Вікторівни залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 28 квітня 2026 року.

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків