ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58000, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 55-09-34, е-mail: inbox@cv.arbitr.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 	 	Справа № 926/2171/25	

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча
секретар судового засідання Голіней Я.І.

представники сторін:
від позивача: Максимчук А.В., адвокат
від відповідача: Брус М.І.

за позовом Фізичної особи-підприємця Любецького Геннадія Броніславовича 

до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області 

про стягнення заборгованості в сумі 592 511 грн

І. Стислий виклад позицій сторін по суті позовних вимог.
Фізична особа-підприємець Любецький Геннадій Броніславович звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області про стягнення заборгованості за договором виконання робіт №1909/24-22/184 від 30.09.2024 в частині оплати виконаних робіт з капітального ремонту систем опалення для підготовки Комунального закладу “Заставнівський ЗДО (ясла-садок)” до опалювального сезону та здійснення заходів з енергозбереження по вул. Січових Стрільців, 7-А в м. Заставна в сумі 592 511 грн.
Позов обґрунтований тим, що в порушення взятих на себе договірних зобов`язань відповідач у встановлений договором строк не розрахувався за виконані роботи з капітального ремонту систем опалення для підготовки Комунального закладу “Заставнівський ЗДО (ясла-садок)” до опалювального сезону та здійснення заходів з енергозбереження по вул. Січових Стрільців, 7-А в м. Заставна.
Представник позивача звернув увагу суду, що відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ “Про публічні закупівлі” у разі здійснення закупівлі у випадках, передбачених цією частиною, замовник обов`язково оприлюднює в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель.
20.01.2025 відповідачем оприлюднено звіт про виконання договору про закупівлю UA-2024-10-02-012502-а, що сформований замовником (відповідачем) згідно з яким ціна в договорі про закупівлю: 592511,00 грн; строк дії договору про закупівлю: 30.09.2024 - 31.12.2024; сума оплати за договором про закупівлю: 1,00 грн; джерело фінансування місце: відсутні, закупівлі: місцевий бюджет 592511 грн; причини розірвання договору, якщо таке мало місце відсутнє.
З офіційного звіту який ним сформовано та підписано випливає, що договір виконано, не розірвано, зміни не вносилися, сума до оплати 592511,00 грн, сума оплати 1,00 грн. 
Матеріали справи містять безспірні докази виконання робіт в тому числі звіт про виконання договору про закупівлю. 
Представник позивача звертає увагу суду, що ФОП Бербека Д.В. який відмовився від підписання акту виконаних робіт не є уповноваженою особою - підписантом відповідача згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відзив відповідача поданий з порушенням ст. 170 Господарсько процесуального кодексу України та повернутий судом без розгляду, оскільки підписаний за допомогою електронного підпису начальника відділу освіти - Барабащука Василя Васильовича, який згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб – підприємців та громадських формувань був відсторонений від займаної посади.
ІІ. Рух справи у суді
Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І.
Ухвалою суду від 02.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.07.2025.
Ухвалою суду від 24.07.2025 підготовче засідання відкладено на 21.08.2025.
04.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позов.
21.08.2025 від позивача надійшли письмові пояснення.
Протокольною ухвалою від 21.08.2025 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та оголошено перерву до 17.09.2025.
У судовому засіданні 17.09.2025 оголошено перерву на 30.09.2025.
30.09.2025 представник позивача звернувся з клопотанням про визнання доказів недопустимими.
В обґрунтування поданого клопотання представник позивача посилався на те, що наданий позивачем відзив від 04.08.2025 підписано за допомогою електронного підпису Барабащука Василя Васильовича, проте останній згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відсторонений від займаної посади з 30 липня по 26 вересня 2025 року.
Ухвалою суду від 30.09.2025 відкладено підготовче засідання на 07.10.2025.
07.10.2025 від Заставнівської міської ради надійшло клопотання про вступ в справу як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.
07.10.2025 представник відповідача, посилаючись на те, що між сторонами існує спір відносно обсягу, вартості та якості виконаних позивачем підрядних робіт, звернувся з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просив доручити Спільному підприємству “Західно Український Експертно-Консультативний Центр”.
07.10.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів та клопотання про виклик свідків.
Ухвалою суду від 07.10.2025 повернуто без розгляду відповідачу поданий 04.08.2025 відзив на позов, відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьої особи та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 21.10.2025.
21.10.2025 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про долучення доказів та заперечення на клопотання про виклик свідків.
21.10.2025 від представника позивача надійшли заперечення на призначення експертизи. 
У судовому засіданні 21.10.2025 представник позивача звернувся з клопотанням, в якому у разі призначення експертизи у даній справі, просив її проведення доручити Чернівецькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (вул. Героїв Майдану, 77 Д, м. Чернівці, код 25575279) та поставити експерту запитання викладені в його редакції.
У судовому засіданні 21.10.2025 відмовлено в задоволенні клопотання про долучення доказів, відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків та оголошено перерву до 23.10.2025.
Ухвалою суду від 23.10.2025 задоволено клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Чернівецькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (вул. Героїв Майдану, 77 Д, м. Чернівці, код 25575279), провадження у справі зупинено.
04.11.2025 матеріали справи №926/21714/25 направлені до Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України (вул. Героїв Майдану, 77 Д, м. Чернівці, код 25575279).
Ухвалою суду від 19.11.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про виправлення описки.
19.11.2025 від судового експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшли матеріали справи та клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи.
Ухвалою суду від 20.11.2025 поновлено провадження у справі, задоволено клопотання судового експерта та зобов`язано сторони надати суду витребувані докази, провадження у справі зупинено.
02.12.2025 від представника позивача надійшло клопотання про зміну експертної установи.
08.12.2025 від представника відповідача на виконання ухвали суду від 20.12.2025 надійшли витребувані судом документи.
Ухвалою суду від 10.12.2025 поновлено провадження у справі та призначено клопотання представника позивача про зміну експертної установи до розгляду у судовому засіданні 22.12.2025.
Ухвалою суду від 22.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зміну експертної установи.
31.12.2025 від Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.
Ухвалою суду від 08.01.2026 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 21.01.2026.
У судовому засіданні 21.01.2026 оголошено перерву до 26.01.2026.
26.01.2026 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання (заяву) щодо долучення доказів до матеріалів справи.
Крім того, 26.01.2026 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Подані заперечення та клопотання задоволено судом в судовому засіданні 26.01.2026.
Ухвалою суду від 26.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.02.2026.
Після судового засідання 26.01.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою суду від 24.02.2026 за клопотанням представників сторін судове засідання відкладено на 19.03.2026.
18.03.2026 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
Протокольними ухвалами від 19.03.2026 залишено без розгляду на підставі ч.2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України клопотання про призначення судової експертизи та оголошено перерву до 08.04.2026.
08.04.2026 від представника відповідача надійшли письмові пояснення в судових дебатах.
Ухвалою суду від 08.04.2026 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 04.05.2026.
Ухвалою суду від 04.05.2026 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 15.05.2026.
15.05.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке обґрунтовані тим, що в доказах на підтвердження правничої допомоги деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість, а заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає складності справи та фактично виконаним адвокатом видам робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), при цьому зміст поданих адвокатом процесуальних документів фактично дублює зміст раніше поданих ним у справі подібних документів. Крім того, складність справи не є співмірною до заявленого стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Виходячи із критерію складності справи, обсягу виконаних робіт, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини даної справи, відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу слід зменшити до 5 000,00 грн.
Ухвалою суду від 15.05.2026 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 28.05.2026.
25.05.2026 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які обґрунтовані тим, що ним складено 17 документів, серед яких об`ємна позовна заява на 8 аркушах, що вимагала значного часу для підготовки. Проте, керуючись принципом розумності та гуманного підходу до клієнта, адвокат заявив до оплати в цілому за весь обсяг технічної та аналітичної роботи лише 6 годин в цій частині. 
Подання такої кількості процесуальних документів не було штучним збільшенням обсягу роботи, а стало прямим наслідком процесуальної поведінки самого відповідача. Оскільки відповідач постійно заявляв численні клопотання – зокрема, щодо виклику свідків, призначення судової експертизи, долучення нових доказів – адвокат позивача був процесуально зобов`язаний реагувати на кожну таку дію опонента для належного захисту інтересів клієнта.
Адвокат позивача - Максимчук А.В. вважає, що відповідач своїми діями змушував його витрачати додатковий час на аналіз заяв та підготовку заперечень. З огляду на це, виставлений до оплати рахунок у розмірі всього 6 годин за 17 документів є не просто співмірним, а критично мінімальним.
Таким чином, позивачем повністю доведено співмірність, дійсність та необхідність судових витрат, а відповідачем не доведено необхідності зменшення судових витрат. Адвокат добросовісно виконав свої процесуальні обов`язки, а остаточним розрахунком визначено гранично мінімальний розмір гонорару у справі, яка розглядається в порядку загального позовного провадження та об`єктивно визначена судом як складна, з урахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін та суті позовних вимог.
Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ст.240 ГПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим кодексом.
У судовому засіданні 28.05.2026 проголошено скорочене рішення.
III. Фактичні обставини справи, встановлені судом
30.09.2024 між Фізичною особою-підприємцем Любецьким Геннадієм Броніславовичем (надалі - ФОП Любецький ГБ., підрядник) та Відділом освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області (надалі - замовник) укладено договір виконання робіт №1909/24-22/18, згідно якого підрядник зобов`язався своїми силами і засобами, за завданням замовника виконати роботи по капітальному ремонту системи опалення для підготовки комунального закладу «Заставнівський ЗДО (ясла-садок)» до опалювального сезону та здійснення заходів з енергозбереження по вул. Січових стрільців, 7-А в м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області.
Згідно з пункту 1.2. договору підрядник приступає до виконання робіт за цим договором не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання даного договору. 
Пунктом 1.4. договору визначено, що кінцевий термін виконання робіт за цим договором становить не пізніше 31.10.2024. Терміни виконання робіт може бути продовжено шляхом підписання додаткової угоди до даного договору.
Згідно наявних в матеріалах справи відомостей з сайту Prozzoro строк дії договору встановлено до 31.12.2024.
Відповідно до пункту 1.6. договору замовник зобов`язується не зволікати із прийняттям результатів виконання робіт та підписати акт приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 (надалі – «Акти») не пізніше 2 (двох) робочих днів з моменту отримання актів від підрядника. 
Згідно з пункту 2.1. договору договірна ціна робіт складає 592 511,00 грн, без ПДВ. 
Пунктом 2.2. договору визначено, що розрахунки за даним договором здійснюються замовником в безготівковій формі, шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок підрядника. 
Відповідно до пункту 2.3. договору вартість робіт може змінюватись в залежності від об`єму виконаних робіт, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів та індексу інфляції. 
Згідно з п.3.1. р. 3 договору виконання робіт замовник має право: здійснювати контроль за ходом та якістю виконання робіт; не підписувати актів в разі виявлення істотних недоліків у результатах виконання робіт; вимагати від підрядника усунення недоліків у результатах виконання робіт. 
Пунктом 3.2. договору визначено, що замовник зобов`язаний: в визначений даним договором строк здійснити оплату; здійснити приймання робіт в порядку та на умовах, визначених даним договором; організувати вільний доступ представникам підрядника до місця проведення робіт; у випадку відмови від підписання актів замовник зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів подати мотивовану відмову від приймання підрядної документації, робіт разом з проєктом двостороннього акту з переліком до опрацювань, які потрібно виконати, та строків їх виконання, погоджених з підрядником; нести відповідальність згідно з договором та чинним законодавством. 
Відповідно до пункту 3.3. договору підрядник має право: отримати оплату за виконані роботи в порядку та на умовах, визначених даним договором; залучати до виконання частини робіт третіх осіб (кваліфікованих спеціалістів чи спеціалізовані організації) на умовах субпідряду; змінити ціну договору у випадку: збільшення об`ємів виконаних робіт.
Згідно з пункту 3.4. договору підрядник з обов`язаний: в визначений даним договором строк виконати роботи в порядку та на умовах визначених даним договором; забезпечити якість робіт згідно з вимогами чинного законодавства. 
Пунктом 4.1. договору передбачено, що після закінчення виконання робіт підрядник передає замовнику акти в 2 (двох) примірниках для кожної із сторін. 
Відповідно до пункту 4.2. договору замовник зобов`язаний прийняти подані підрядником відповідно до пункту 4.1 цього договору акти і протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання актів підписати їх та повернути підряднику один примірник.
Відповідно до пункту 4.2. договору замовник зобов`язаний прийняти подані підрядником відповідно до пункту 4.1 цього договору акти і протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання актів підписати їх та повернути підряднику один примірник. 
Згідно з пунктом 4.3. договору в разі якщо виконані роботи не відповідають умовам цього договору, замовник має право протягом 2 (двох) робочих днів подати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт разом з проєктом двостороннього акту з переліком до опрацювань, які потрібно виконати, та строків їх виконання, погоджених з підрядником. 
Пунктом 4.4. договору передбачено, що якщо у встановлені пунктами 4.2, 4.3 цього договору строки підрядник не отримує підписані замовником акти або його мотивовану відмову, акти вважаються таким, що прийняті з додержанням усіх умов договору.
Договірна ціна, складена в поточних цінах станом на 01.08.2024 становила 592 511,00 грн. 
Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій/пропозицій UA-2024-10-02- 012502-а з електронної системи публічних закупівель України Prozzoro інформація щодо ціни тендерної пропозиції/пропозиції після закінчення аукціону: 592511,00 грн.
Згідно з звітом про укладений договір UA-2024-10-02-012502-а електронної системи публічних закупівель України Prozzoro: строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг: від 30.09.2024 до 31.12.2024; очікувана вартість предмета закупівлі: 592511,00 грн. 
20.12.2024 ФОП Любецький Г.Б. складено та підписано акт приймання виконаних робіт за формою КБ-2в з підсумковою відомістю ресурсів до акту приймання виконаних будівельних робіт, довідку про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, які разом із супровідним листом надіслано Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області, що підтверджується копією журналу реєстрації вихідної кореспонденції ФОП Любецького Г.Б., супровідним листом та копією конверту з відміткою про надіслання АТ «Укрпошта» від 20.12.2024.
У встановлений ст. 80 ГПК України строк для подання доказів відповідач належних і допустимих доказів того, що вказані вище документи ним не отримані суду не надав.
Підписані відповідачем примірники акту приймання виконаних робіт за формою КБ-2в, довідки за формою КБ-3та підсумкової відомості в матеріалах справи відсутні.
Докази звернення до позивача щодо строків та якості виконаних робіт відповідач суду не надав. 
Відповідно до сформованого відповідачем в системі Prozzoro 20.01.2025 звіту про виконання договору про закупівлю UA-2024-10-02- 012502-а, ціна в договорі про закупівлю: 592511,00 грн; строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг: від 30.09.2024 до 31.12.2024; строк дії договору про закупівлю: 30.09.2024 – 31.12.2024; сума оплати за договором про закупівлю: 1,00 грн; джерело фінансування закупівлі: Місцевий бюджет 592511 грн; причини розірвання договору, якщо таке мало місце: відсутні. 
Оскільки позивач виконав роботи згідно договору №1909/24-22/184 від 30.09.2024, відповідач закрив звіт в електронній системі публічних закупівель України Prozzoro про виконання договору про закупівлю UA2024-10-02-012502-а, проте всупереч умовам договору та нормам чинного законодавства не здійснив оплату за виконані роботи ФОП Любецький Г.Б. звернувся з даним позовом до суду.
Станом на момент вирішення спору докази оплати відповідачем виконаних робіт в матеріалах справи відсутні.
IV. Позиція суду по суті спору
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України).
Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.838 ЦК України).
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст.846 ЦК України).
Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Суд встановив, що 30.09.2024 сторонами укладено договір виконання робіт №1909/24-22/18, згідно якого підрядник зобов`язався своїми силами і засобами, за завданням замовника виконати роботи по капітальному ремонту системи опалення для підготовки комунального закладу «Заставнівський ЗДО (ясла-садок)» до опалювального сезону та здійснення заходів з енергозбереження по вул. Січових стрільців, 7-А в м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області.
Договір виконання робіт укладений між ФОП Любецьким Г.Б. та Відділом освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області, за своєю правовою природою є договором підряду.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно з частиною 1, 6 статті 882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. 
Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою. 
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими (частина 4 статті 882 ЦК України).
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України)
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач після закінчення виконаних робіт на підставі пункту 4.1. договору надіслав 20.12.2025 відповідачу на зазначену в договорі адресу акт приймання виконаних робіт за формою КБ-2в з підсумковою відомістю ресурсів до акту приймання виконаних будівельних робіт та довідку про вартість виконаних робіт за формою КБ-3.
У встановлений ст. 80 ГПК України строк для подання доказів відповідач належних і допустимих доказів того, що вказані вище документи ним не отримані суду не надав.
Підписані відповідачем примірники акту приймання виконаних робіт за формою КБ-2в, довідки за формою КБ-3та підсумкової відомості в матеріалах справи відсутні.
Згідно з пунктом 4.3. договору в разі якщо виконані роботи не відповідають умовам цього договору, замовник має право протягом 2 (двох) робочих днів подати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт разом з проєктом двостороннього акту з переліком до опрацювань, які потрібно виконати, та строків їх виконання, погоджених з підрядником.
Докази звернення до позивача щодо строків та якості виконаних робіт відповідач суду не надав.
Суд звертає увагу, що і після закінчення строку договору відповідач, як замовник підрядних робіт за бюджетні кошти, до позивача щодо невиконання умов договору не звертався, такі докази суду не надано. 
Більш того, відповідач 20.01.2025 в системі Prozzoro сформував і опублікував звіт про виконання договору про закупівлю UA-2024-10-02- 012502-а, що також свідчить про виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. 
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ст. 79 ГПК України).
З урахуванням встановлених обставин справи суд виснує, що позивач надав більш вірогідні докази виконання робіт по договору №1909-22/184 від 30.09.2026, проте в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач за виконані роботи не розрахувався, належні і допустимі докази їх невиконання суду не надав, що призвело до виникнення боргу в сумі 592 511,00 грн.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v.Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України).
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі Серявін та інші проти України зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
З аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підтверджені документально, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
VI. V. Розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 887,66 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №06ЦО677 від 25.06.2025.
Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.
Щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За приписами ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В позовній заяві позивачем зазначено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, в підтвердження чого надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 23.06.2025 та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 30.06.2025.
Крім того, позивач надав повний розрахунок суми судових витрат від 17.03.2026.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас докази на підтвердження розміру витрат сторони на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: 1) докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву.
Наведені вище положення Господарського процесуального кодексу України у сукупності дають підстави дійти висновку про те, що сторона спору має обов`язок заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Такий обов`язок сторони чітко визначено у статтях 124, 126, 221 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з тим процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. Зазначена норма є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
У частині 5 наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Така позиція випливає з правових висновків, які викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статі 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у частинах 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Висновки, аналогічні наведеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №902/616/23).
Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18).
Суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Позивачем заявлено до стягнення 88 000, 00 грн витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
23.06.2025 між адвокатом Максимчук Анжелою Вікторівною та Фізичною особою підприємцем Любецьким Генадієм Борисовичем (клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.
Пунктом 1.1. вищевказаного договору передбачено, що адвокат надає клієнту консультаційні, юридичні послуги та інші види правової (правничої) допомоги, а також захищає та представляє права та інтереси клієнта у справі за позовом фізичної особи-підприємця Любецького Геннадія Броніславовича до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області про стягнення заборгованості у Господарському суді Чернівецької області та інших судах, крім того, вчиняє окремі правові дії в інших органах, що необхідні для захисту інтересів клієнта в цій судовій справі на умовах і в порядку, що визначені цим договором зі всіма правами тата обов`язками наданими сторонам у справі відповідно до норм чинного законодавства України без обмеження повноважень адвоката на вчинення певної процесуальної дії, а клієнт зобов`язується своєчасно оплатити аванс, гонорар (винагороду) за надання правової (правничої) допомоги, судові та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно пункту 2.3.6. вищевказаного договору клієнт зобов`язаний своєчасно оплатити адвокату аванс, гонорар (винагороду), компенсацію судових та фактичних витрат за дії з надання правової (правничої) допомоги.
Відповідно до пункту 3.1. договору гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
За виконану (надану) правову (правничу) допомогу зазначену в п.1.1 договору клієнт протягом 3 (трьох) місяців з дати оголошення судового рішення у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Любецького Геннадія Броніславовича до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області про стягнення заборгованості, після отримання або ознайомлення його з відповідним актом виконаних робіт (надалі за текстом – акт), або розрахунком виконаних робіт за надання правничої допомоги (надалі за текстом - розрахунок) зобов`язаний оплатити адвокату гонорар (на підставі акту виконаних робіт), а також судові та фактичні витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (оплата судових зборів, проведення експертиз, проведення досліджень, збір доказів; відшкодування витрат: на копіювання та друк документів, за канцелярські приладдя, на транспортний засіб або за проїзд до місця призначення та інших фактичних витрат) на підставі детального опису робіт (наданих послуг), що зазначаються у відповідному розрахунку.
Сторони домовились, що на час укладення додатку до договору клієнт не сплачує адвокату аванс на поточний рахунок адвоката або передачею, за згодою сторін, готівкою (пункт 3.5. договору). 
За виконану (надану) правову (правничу) допомогу зазначену в п.1.1 договору клієнт оплачує адвокату гонорар на поточний рахунок адвоката або передачею, за згодою сторін, готівкою в розмірі 50% мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на день підписання даного договору за 1 (одну) повну/неповну годину роботи адвоката на підставі розрахунку. У вартість робіт входить час проїзду до місця здійснення процесуальних чи інших дій в інтересах клієнта, очікування початку судового процесу з часу призначення до часу його фактичного початку або до часу повідомлення про його перенесення (пункт 3.6. договору).
Відповідно до повного розрахунку суми судових витрат які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 17.03.2026 адвокатом Максимчук А.В. надано ФОП Любецькому Г.Б. послуг з правничої допомоги на 88 000,00 грн.
Пунктом 3 вищевказаного розрахунку зазначено, що 3. на день подачі позовної заяви до Господарського суду Чернівецької області, з 01 січня 2025 року, мінімальний розмір заробітної плати в Україні складає 8000 грн. (50% від 8000 = 8000 x 50 \ 100 = 4000).
Згідно пункту 4 вищевказаного розрахунку адвокат з метою виконання умов договору про надання правової (правничої допомоги) ФОП Любецькому Г.Б. встановлюється гонорар у сумі 88000,00 грн, який складається з наступних сум:- збір, перевірка, належне засвідчення копій письмових та електронних доказів по справі клієнта та ознайомлення з матеріалами судової справи з затратою 1 год. часу вартістю 4 000 грн, підготовка клопотань-заяв, заперечень, запитів: - про відкладення розгляду справи (вх. №2403) - письмові пояснення до судових дебатів (вх. №3363) - про закриття підготовчого провадження (вх. №3279) 30.09.2025 - про визнання доказів недопустимими та долучення доказів до матеріалів справи (вх. №3953) - адвокатський запит до Комунального закладу «Заставнівський заклад дошкільної освіти (ясласадок)» Заставнівської міської ради Чернівецької області, - клопотання (вх. №4302) - заперечення щодо виклику свідків (вх. №4292) - заперечення щодо призначення експертизи (вх. №4296) -заперечення щодо долучення доказі до матеріалів справи та визнання їх недопустимими та неналежними (вх. №4293) - про виправлення описки у судовому рішенні - про надання доступу до матеріалів справи в системі «Електронний суд» (вх. №4876) - про зміну експертної установи, заперечення на клопотання (заяву) щодо долучення доказів до матеріалів справи (вх. №342) - про долучення доказів (вх. №324) - про закриття підготовчого провадження - про відкладення розгляду справи з затраченням 6 год. часу (вартість 1 год. 4 000, 00 грн), підготовка позовної заяви, направлення копій позовної заяви та доданих до неї документів сторонам по справі, подача позовної заяви до Господарського суду Чернівецької області з затраченням 5 год. часу (вартість 1 год. 4 000, 00 грн), підготовка до розгляду справи у підготовчому провадженні, представництво клієнта та участь у підготовчих засіданнях з затраченням 8 год. часу (вартість 1 год. 4 000, 00 грн), підготовка до розгляду справи по суті, представництво клієнта та участь у судових засіданнях з розгляду справи по суті з затраченням 2 год. часу (вартість 1 год. 4 000, 00 грн), загальна кількість затраченого часу 22 год. Вищевказаний розрахунок підписаний сторонами.
В заяві про зменшення витрат на правничу допомогу, виходячи із критерію складності справи, обсягу виконаних робіт, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини даної справи, відповідач просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.
Подана заява обґрунтована тим, що в доказах на підтвердження правничої допомоги деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість, а заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає складності справи та фактично виконаним адвокатом видам робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), при цьому зміст поданих адвокатом процесуальних документів фактично дублює зміст раніше поданих ним у справі подібних документів. Крім того, складність справи не є співмірною до заявленого стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Суд, керуючись критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може з власної ініціативи не розподіляти витрати на правову допомогу повністю або частково на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №357/380/20 сформувала висновок, що з аналізу частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Зміст частини третьої статті 141 Господарського процесуального кодексу України є аналогічним змісту частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, керуючись якою суд з власної ініціативи може не розподіляти витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Тобто до критеріїв розподілу судових витрат, передбачених частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відносяться: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (з урахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №357/380/20).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 висловлено правову позицію, відповідно до якої вирішенню заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами на адвокатські послуги.
По суті всі доводи представника відповідача зводяться до того, що він оцінює понесені витрати як завищені, не надаючи при цьому жодних документальних підтверджень чи аргументованих та переконливих мотивувань своїх тверджень. Фактично вони є загальними та абстрактними, але не підтверджені будь-якими доказами.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Отже, суд, керуючись критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може з власної ініціативи не розподіляти витрати на правову допомогу повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №357/380/20 сформувала висновок, що з аналізу частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Зміст частини третьої статті 141 Господарського процесуального кодексу України є аналогічним змісту частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, керуючись якою суд з власної ініціативи може не розподіляти витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Тобто до критеріїв розподілу судових витрат, передбачених частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відносяться: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (з урахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №357/380/20).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 висловлено правову позицію, відповідно до якої вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Дослідивши надані адвокатським об`єднанням докази, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 88 000 грн. не є розумним з урахуванням складності справи, предмета спору та ціни позову, виходячи зі змісту наданих адвокатом послуг.
Проаналізувавши зміст та обсяг наданих адвокатом відповідача послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиції правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, з урахуванням клопотання представника позивача щодо зменшення суми судових витрат та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи суд вважає що розмір заявлених витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 88 000,00 грн є дещо завищеним та непропорційним до предмета і складності справи. 
Дослідивши надані представником позивачем докази, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи в суді, суд враховує наступні критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: майновий характер спору (стягнення боргу за договором підряду); категорію справи, яка не відноситься до складних і не потребує тривалого аналізу судової практики; незначна кількість поданих сторонами документів (позов із додатками, загальний обсяг яких 42 сторінки, сам позов – 5 сторінок); час та обсяг виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги (із заяв по суті справи подано лише позов, інші заяви – з процесуальних питань).
За результатами дослідження поданих заявником доказів у підтвердження понесених ним витрат, оцінки вимог і заперечень сторін, з огляду на положення статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 59 251,10 грн (10% від розміру заявлених позовних вимог), що є співмірним із складністю справи та не є надмірним тягарем для відповідача.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 № 911/2737/17 висловлено правову позицію, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Решту витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 28 748,90 грн суд залишає за відповідачем.
Керуючись статтями 2, 12, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити.
2.Стягнути Стягнути з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області (59400, вул. Самоврядування, 9, м. Заставна, Чернівецький р-н, Чернівецька область, код 43065925) на користь Фізичної особи-підприємця Любецького Геннадія Броніславовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 592 511,00 грн боргу, 59 251,10 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 8 887,66 грн судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано 08.06.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.І. Ніколаєв