УХВАЛА

07 травня 2026 року
м. Київ

справа № 201/2245/23
провадження № 61-4952 ск 26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Перепелиця Валентина Миколаївна, на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вище вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у сумі 1 425 400,00 грн, а також моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000,00 грн та судові витрати.

2. Соборний районний суд міста Дніпра рішенням від 16 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року, позовну заяву задовольнив частково.

2.1. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 1 250 400,00 грн та моральну шкоду -5 000,00 грн.

2.2. В іншій частині позовних вимог відмовив.

2.3. Вирішив питання компенсації судових витрат.

3. У квітні 2026 року до Верховного Суду за допомогою засобів Електронного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Перепелиця В. М., на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

3.1. Підставами касаційного оскарження заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідно до якого, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 

3.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що в оскаржуваному судову рішенні неправильно застосовано пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чинний на момент виникнення спірних правовідносин, згідно з яким якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

3.3. Судами попередніх інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 369/7115/20, від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц.

3.4. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували установлення залишкової вартості автомобіля позивача після ДТП з метою правильного визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню. Ринкова вартість транспортного засобу в стані після ДТП не розраховувалась.

3.5. Крім цього, скаржник вказує на невідповідність висновку експерта від 14 лютого 2024 року вимогам законодавства України, оскільки у висновку експерт зазначає різні кольори автомобіля.

3.6. Скаржник зазначає, що транспортний засіб був придбаний первісним власником вже в пошкодженому стані, про що не зазначено у висновку експерта. Відчуження автомобіля до подання позовної заяви та вирішення справи судом, унеможливило проведення будь-яких судових експертиз щодо встановлення вартості автомобіля, в тому числі в стані після ДТП, в межах розгляду справи судом, що мало визначальне значення для розгляду справи.

4. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

5. Судом першої інстанції було встановлено, що постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 5 січня 2023 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у сумі 850,00 грн. Із зазначеної постанови судом встановлено, що 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген Поло», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг вулиці Стартова з вулицею Трудових резервів у місті Дніпрі, виїжджаючи із другорядної дороги, не виконала вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надала переваги у русі, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який слідував по головній дорозі вулицею Трудових резервів з боку вулиці Запорізьке шосе. Своїми діями ОСОБА_1 порушила пункти 10.1, 16.11, вимоги дорожнього знаку 2.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток власникам та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

5.1. При розгляді справи по суті заявлених позовних вимог, судом першої інстанції досліджено докази, зокрема, наданий стороною позивача висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно?криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № ЕД-19/104-22/38466-ІТ від 09 грудня 2022 року, у якому зазначено: «З технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, учасники даної пригоди повинні були діяти: водій автомобіля «Тесла Модел 3», р/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху; водій автомобіля «Фольксваген Поло», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідно до вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху. При заданих на дослідження обставинах ДТП, дії водія ОСОБА_1 , з технічної точки зору, не відповідають вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з даною пригодою. В діях водія ОСОБА_3 , в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП».

5.2. А також наданий стороною відповідача висновок експертного дослідження № ЕД-19/104-23/23015-ІТ від 13 липня 2023 року, долучений до матеріалів справи, згідно з яким: «Мінімально-розрахункова швидкість руху автомобіля «Тесла Модел 3» перед початком гальмування автомобіля дорівнює 106,3 км/год. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Фольксваген Поло» ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.я ПДР. При заданому механізму події, дії водія «Фольксваген Поло» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній обстановці водій автомобіля «Тесла Модел 3» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» ПДР. При швидкості руху автомобіля «Фольксваген Поло» - 10 км/год: при заданому механізму події, дії водія автомобіля «Тесла Модел 3» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 та 12.9 «б» ПДР, однак данні невідповідності з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. При швидкості руху автомобіля «Фольксваген Поло» - 23 км/год: при заданому механізму події, дії водія автомобіля «Тесла Модел 3» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, однак данні невідповідності з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. При заданому механізму події, дії водія автомобіля «Тесла Модел 3» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9 «б» ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП».

6. Суд першої інстанції при вирішенні справи не брав за основу зазначені висновки експертів, зазначивши, що вихідні данні, надані кожною зі сторін експертам, є лише їх власними інтерпретаціями дорожніх ситуацій, в яких опинились останні, а отже свідчить про однобічність проведених досліджень.

7. Із рішення суду першої інстанції убачається, що при розгляді справи суд виходив, зокрема, із преюдиційних фактів, встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили, за результатами розгляду адміністративних матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, із посиланням у судовому рішенні на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 722/1384/15-ц.

8. Так, у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц Верховний Суд зазначив, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 

9. Судом першої інстанції також було досліджено висновок експерта?автотоварознавця № 9259 від 12 жовтня 2022 року згідно з яким ринкова вартість досліджуваного колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), автомобіля «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 1 655 400,00 грн, а вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 1 842 231,75 грн. Відтак, у відповідності з підпунктом «а» пункту 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, вважається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження якщо, незважаючи на принцип внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за ринкову вартість. Отже, матеріальний збиток становить 1 655 400,00 грн.

9.1. А також висновок есперта-автотоварознавця № 9740/1 від 14 лютого 2024 року відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту, автомобіля «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 22 вересня 2022 року, становить 1 809 705,83 грн; ринкова вартість автомобіля «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 22 вересня 2022 року, становить 1 655 400,00 грн; вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 22 вересня 2022 року, становить 1 655 400,00 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 22 вересня 2022 року, становить 1 337 380,33 грн.

10. Суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення сторони відповідача, що висновок № 9740/1 від 14 лютого 2024 року є недопустимим доказом у справі, з огляду на те, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за статтею 384 Кримінального кодексу України (далі - КК України), поданий позивачем в порядку, передбаченому статтею 106 ЦПК України, з відміткою, що висновок підготовлений для подання до суду, що відповідає вимогам частини 5 статті 106 ЦПК України. 

11. До такого ж висновку дійшов і суд апеляційної інстанції.

12. Суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги доводи скаржника про те, що висновок № 9740/1 від 14 лютого 2024 року є недопустимим доказом у справі, також зазначив, що під час апеляційного розгляду справи заявником не було подано належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували або ставили під сумнів обґрунтованість і достовірність висновку експерта-автотоварознавця № 9740/1 від 14 лютого 2024 року. Зокрема, заявник не навів переконливих аргументів щодо невідповідності зазначеного висновку вимогам законодавства, його неповноти, суперечливості чи недостовірності. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вказаний експертний висновок є належним і допустимим доказом у справі, який відповідає вимогам процесуального закону та підлягає врахуванню при вирішенні спору по суті. 

13. Згідно із вимогами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

14. Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

15. Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь?які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

16. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). 

17. Таким чином, суди попередніх інстанцій діючи в межах наданих їм процесуальним законом повноважень, дослідили вищевказаний висновок есперта-автотоварознавця № 9740/1 від 14 лютого 2024 року та дійшли правильного висновку про те, що він є належним і допустимим доказом у справі, який відповідає вимогам процесуального закону.

18. Суди попередніх інстанцій відхиляючи доводи сторони, яка подає касаційну скаргу, щодо відмінності зазначених кольорів транспортного засобу врахували, що як в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, так і в висновках експерта вказаний один і той самий ідентифікаційний номер транспортного засобу «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме: VIN  НОМЕР_3 .

19. При розгляді справи судом першої інстанції також встановлено, що страховиком винуватця ДТП було відшкодовано позивачу (його представнику за довіреністю) 230 000,00 грн в межах полісу.

20. Крім цього, відомості вартості залишків пошкодженого транспортного засобу після ДТП для визначення розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача суд першої інстанції встановив на підставі договору купівлі?продажу транспортного засобу № 1242/2023/3586144 від 04 січня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_2 здійснено відчуження транспортного засобу «Тесла Модел 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 за 175 000,00 грн, також це підтверджується заявкою № 965370490 від 04 січня 2023 року поданою останньою начальнику ТСЦ 1242.

21. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його ринкову вартість на момент ДТП і є економічно необґрунтованими, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП за вирахуванням сплаченого страхового відшкодування; відповідно, сума відшкодування матеріальної шкоди становить 1 250 400,00 грн, що обчислено як різниця між 1 655 400,00 грн (вартість матеріального збитку), 230 000,00 грн (сума страхового відшкодування) та 175 000,00 грн (вартість транспортного засобу після ДТП), з такими висновками погоджується і суд касаційної інстанції.

22. Отже, при обчисленні розміру матеріальної шкоди суди попередніх інстанцій виходили з наданих сторонами доказів та встановлених при розгляді справи обставинах та застосовували положення пункту 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чинний на момент виникнення спірних правовідносин, згідно з яким якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

23. В цілому наведені доводи касаційної скарги зводяться до незгоди скаржниці з установленими судом обставинами справи і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Крім цього, з підстав порушення судами норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389, частина третя статті 411 ЦПК України) судові рішення скаржницею не оскаржені.

24. Щодо доводів касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень були застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 369/7115/20, від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц Верховний Суд зазначає таке.

25. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

26. Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

27. Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

28. Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

29. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

30. Із зазначених скаржницею постанов Верховного Суду вбачається, що правовідносини у цих справах не є подібними, а тому колегія суддів відхиляє посилання заявниці в касаційній скарзі на вказані висновки Верховного Суду, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин справ.

31. Частинами першою та другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

32. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

33. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

34. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

35. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

36. Частиною першою статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

37. Отже, у разі недостатності страхового відшкодування у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає обов`язок повного відшкодування завданої нею шкоди. 

38. Проаналізувавши наведені у касаційній скарзі підстави оскарження постанови суду апеляційної інстанції, судові рішення суду першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що вирішуючи спір, суди попередні інстанцій повно та всебічно перевірили та дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, урахували конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідає вимогам матеріального і процесуального права та ґрунтуються на засадах верховенства права.

39. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення і відповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Перепелиця Валентина Миколаївна, на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 16 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заданої внаслідок дорожньо?транспортної пригоди.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. А. Калараш

Є. В. Петров