ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 905/946/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.
за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.
та представників
позивача: Гриценко Б.М. (в режимі відеоконференції),
відповідача: Гребенар О.В. (в режимі відеоконференції),
третьої особи: не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі 365" 
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 
та рішення Господарського суду Донецької області від 24.11.2025
у справі № 905/946/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі 365" 
до Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт"
про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», у якому просило: 1) визнати дії Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» щодо визначення обсягу 29948кВт*год за квітень 2022 року неправомірними; 2) зобов`язати Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» внести зміни до даних комерційного обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» шляхом проведення коригування фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» за квітень 2022 року з 29948кВт*год до 0 "нуль" кВт*год.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неправомірне визначення відповідачем як ОСР обсягу електричної енергії, спожитого Державним підприємством «Маріупольський морський торговельний порт» у квітні 2022 року, без застосування спеціального механізму, передбаченого наказом Міністерства енергетики України «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» №148 від 13.04.2022.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.11.2025 (суддя Чернова О.В.), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 (колегія суддів у складі: Крестьянінов О.О. - головуючий, Демідова П.В., Мартюхіна Н.О.), у задоволенні позову відмовлено.
Судами обох інстанцій встановлено, що ТОВ «Енерджі 365» (постачальник) на підставі заяви від 11.12.2018 приєднався до публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідно до п. 2.1 якого оператор (АТ «ДТЕК Донецькі електромережі») надає послуги з розподілу електронної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи постачальника згідно з реєстром за ЕІС-кодами споживачів та їх точками вимірювання. Реєстр ведеться оператором системи розподілу в електронному вигляді. Оператор системи розподілу забезпечує надання послуг з розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії, та надання інших послуг, зокрема з відключення та підключення споживачів. Розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць (п. 3.3 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору оператор системи розподілу зобов`язується, зокрема, надавати постачальнику необхідну інформацію для виконання останнім зобов`язань за договором постачання.
Згідно з п. 9.1 договору він набирає чинності з дня приєднання постачальника до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
18.02.2021 між ТОВ «Енерджі 365» (постачальник) та ДП «Маріупольский морський торговельний порт» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №20-17/21/36 (договір), відповідно до п.2.1 якого постачальник постачає споживачу електричну енергію за кодом CPV ДК 021:2015 09310000-5 електрична енергія для забезпечення виробничих та побутових потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №4 до цього договору. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору).
Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяв-приєднання, які є додатками №1-№3 до цього договору (п. 13.1 договору).
В якості додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №20-17/21/36 від 18.02.2021 сторони уклали комерційну пропозицію №1.
Відповідно до додаткової угоди № 3 до договору він набирає чинності з дня підписання та діє до 31.12.2022. 
Листом №550 від 09.05.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням надати обсяги споживання електричної енергії споживачем ДП «Маріупольский морський торговельний порт», в розрізі ЕІС-кодів: 62Z2433642655951, 62Z1060053242155, 62Z0431764017300, 62Z1947306962088, 62Z9048710542995, 62Z0667783887612, 62Z7925090095978, 62Z6920129551901, 62Z6560256006090, 62Z9363239261084, 62Z0327139902710, 62Z0264049382600, 62Z8328956508285, 62Z7925090095978, які покладені на постачальника ТОВ «ЕНЕРДЖІ 365» у квітні 2022 року.
У відповідь на лист від 09.05.2023 відповідач повідомив позивача, що по точках комерційного обліку споживача ДП «Маріупольский морський торговельний порт» фактичний (звітний) обсяг розподіленої електричної енергії за квітень 2022 року становить 29948 кВт*год (лист №67/6360-вих від 10.05.2023).
В подальшому ТОВ «Енерджі 365» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ДП «Маріупольський морський торговельний порт» про стягнення заборгованості в розмірі 105 841, 26 грн за квітень 2022 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/10647/23 позов задоволено та стягнуто з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на користь ТОВ «Енерджі 365» 105841,26 грн основної заборгованості. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 у справі №910/10647/23 апеляційну скаргу ДП «Маріупольський морський торговельний порт» задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/10647/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. 
22.11.2024 відповідач у відповідь на лист позивача №1856 від 04.09.2024 щодо перекладання обсягів споживання ДП «Маріупольский морський торговельний порт» у квітні 2022 року повідомив, що обсяги спожитої (розподіленої) електричної енергії за споживачем визначено розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання, що відповідає положенням пункту 8.6.9 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні вимоги щодо віднесення на витрати АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» обсягів електричної енергії, спожитої ДП «Маріупольский морський торговельний порт» за квітень 2022 року, в кількості 29948 кВт*год.
Також, в матеріалах справи міститься лист НКРЕКП від 18.03.2025, адресований позивачу, в якому повідомляється, що НКРЕКП не має повноважень щодо підтвердження обсягів поставленої електричної енергії на окуповану територію за об`єктами, які належать споживачу; зазначено, що обсяги споживання електричної енергії на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях визначалися згідно з пунктом 9 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148, яке діяло з 06.05.2022 до 06.12.2023. Поряд з цим, зазначено, що роз`яснення щодо застосування норм Положення належить до компетенції його розробника - Міністерства енергетики України.
Звертаючись з позовом позивач посилався на те, що відповідач безпідставно визначив обсяг споживання 29948 кВт*год і відніс його на облік позивача. Позивач стверджував, що обсяг споживання ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» неправомірно сформований, так як ОСР сформував його за загальним порядком ККОЕЕ, не застосувавши спеціальний механізм п. 9 Наказу Міненерго №148 та не розрахувавши/не надавши обов`язковий коефіцієнт приросту/зниження для тимчасово окупованої території. Неправомірні дії відповідача стали підставою для виставлення позивачем рахунків ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» і виникнення судового спору (справа №910/10647/23); у позові відмовлено саме через недоведеність правильності розрахунків ДТЕК. Позивач стверджує, що за точками обліку ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», які обладнані АСКОЕ (дистанційна система збору показів) споживання дорівнює 0. На думку позивача у ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» було відсутнє споживання, тому застосування середньодобового споживання за точками обліку, які не обладнані системами дистанційного зчитування є не правомірним, так як неможливо встановити фактичне споживання за цими точками обліку (окупована територія). 
До позову ТОВ «Енерджі 365» надано, зокрема, такі документи: договір про постачання електричної енергії споживачу №20-17/21/36 від 18.02.2021 з додатками та додатковими угодами; лист ТОВ «Енерджі 365» №550 від 09.05.2023; лист НКРЕКП від 18.03.2025; лист АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» №67/6360-вих від 10.05.2023 з додатком; лист АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» №67/16448-вих від 22.11.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 у справі №910/10647/23; заяву щодо укладення договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії №617 від 11.12.2018 та договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії. 
Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що нормативно-правові акти розповсюджуються на правовідносини, що виникли після набуття таким актом чинності. Оскільлки наказ №148, яким встановлено спеціальний механізм, набув чинності 06.05.2022, то він не розповсюджується на нарахування обсягів електричної енергії в квітні 2022 року. Також, відповідач наголошував, що у справі №910/10647/23 він не був учасником справи та не міг надавати жодних заперечень, а позивачем не зроблено достатньо дій, щоб довести правильність розрахунків, зокрема не залучено відповідача в якості третьої особи, а тому відповідальність за не доведення цього факту покладається на позивача. 
Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про відмову у позові зазначив, що обов`язок визначення обсягів спожитої електричної енергії за квітень 2022 року виник та мав бути виконаний відповідачем до набрання чинності наказом №148. Відповідно, відповідач обґрунтовано застосував порядок розрахунку, передбачений пунктом 8.6.9 ККОЕЕ, який діяв на момент виникнення відповідного обов`язку. При цьому, Положення не містить спеціальних норм, які прямо поширюють дію на попередній період. Крім того, Положення визначає, що оператор системи має перерахувати обсяги електричної енергії на підставі заяви споживача із дати підтвердженого виникнення підстав. Тобто, відповідно до наведених приписів Положення у оператора системи не виникає автоматичного обов`язку здійснити перерахування обсягів електричної енергії, а здійснюється за заявою споживача. Також сторонами не заперечується, що постачання електричної енергії у спірний період мало місце на тимчасово окуповану територію. Водночас, з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, враховуючи приписи статті 13-1 Закону №1207-VII про заборону передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію (і така заборона має абсолютний характер), Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану не регулювало (і не могло регулювати) питання електропостачання на тимчасово окупованій території. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача про неправомірність дій відповідача в частині розрахунків обсягів електричної енергії без застосування Положення є необґрунтованими. Позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача внести зміни до даних комерційного обліку ТОВ «Енерджі 365» шляхом проведення коригування фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» за квітень 2022 року місцевий господарський суд визнав похідною від вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідача в частині визначення обсягів електроенергії без врахування Положення. Проте, оскільки механізм визначення нульового обсягу, передбачений цим Положенням, не застосовується ні до правовідносин, що виникли у квітні 2022 року (оскільки наказ №148 набрав чинності пізніше і не має зворотної дії), ні до споживача, який знаходився на тимчасово окупованій території, щодо якої Положення взагалі не поширює своєї дії, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснити коригування даних комерційного обліку у заявлений позивачем спосіб.
Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.
В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 9 Положення № 148 та ототожнив два різні правові питання: питання фізичного постачання електричної енергії на тимчасово окуповану територію у квітні 2022 року та питання правомірності формування, підтвердження і подальшого невиправлення даних комерційного обліку між учасниками ринку електричної енергії у 2022-2024 роках. Водночас позов заявлено не про визнання законним постачання електричної енергії на тимчасово окуповану територію і не про стягнення плати за фізичне електропостачання, а про неправомірність дій оператора системи розподілу при визначенні та збереженні у комерційному обліку обсягу 29 948 кВт*год та про обов`язок скоригувати відповідні дані комерційного обліку. За доводами позивача, ч. 2 ст. 13-1 Закону № 1207-VII не врегульовує порядок формування і коригування даних комерційного обліку між оператором системи розподілу, адміністратором комерційного обліку, електропостачальником та споживачем. Натомість саме Положення № 148 є спеціальним актом, який був виданий на виконання законодавства про ринок електричної енергії для врегулювання особливостей розрахунків між учасниками роздрібного ринку в умовах воєнного стану.
Скаржником умотивовано подання касаційної скарги на підставі п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме:
1) наявні підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.10.2025 у справі № 916/1650/23, оскільки якщо поширити висновок про абсолютну заборону за статтею 13-1 Закону № 1207-VII і на правовідносини комерційного обліку, це фактично позбавляє учасників ринку будь-якого механізму виправлення неправильно сформованих обсягів щодо об`єктів на територіях бойових дій або тимчасово окупованих територіях, хоча пункт 9 Положення № 148 прямо був спрямований саме на врегулювання таких ситуацій. Такий підхід не узгоджується з функціями оператора системи розподілу та адміністратора комерційного обліку, визначеними статтями 46, 53 Закону України «Про ринок електричної енергії», і не забезпечує правової визначеності для учасників ринку. Відступлення необхідне не для заперечення заборони, встановленої статтею 13-1 Закону № 1207-VII, а для розмежування сфери її дії та сфери дії спеціального регулювання комерційного обліку і розрахунків між учасниками ринку електричної енергії;
2) відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 9 Положення № 148, а саме: 
- чи може електропостачальник у судовому порядку вимагати визнання неправомірними дій оператора системи розподілу з формування даних комерційного обліку та коригування цих даних на підставі підпункту 3 пункту 9 Положення № 148, якщо первісний розрахунок було здійснено за квітень 2022 року, а відмова у перерахунку вчинена вже після набрання чинності Положенням № 148;
- чи можливе ретроактивне застосування Положення № 148 до правовідносин, що виникли до набрання ним законної сили, однак після запровадження воєнного стану (24.02.2022 по 06.05.2022); 
- відсутній висновок щодо співвідношення частини другої статті 13-1 Закону № 1207-VII, пункту 8 частини першої статті 46, пунктів 4, 5 частини другої статті 53 Закону України «Про ринок електричної енергії» та підпункту 3 пункту 9 Положення № 148 саме у спорі між електропостачальником і оператором системи розподілу про коригування даних комерційного обліку, а не у спорі про стягнення вартості електричної енергії чи про допустимість господарської діяльності на тимчасово окупованій території.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстав, передбачених п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.06.2026 та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 18.05.2026.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від третьої особи надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому представник не заперечує проти її задоволення та просить розглядати касаційну скаргу без участі представника.
Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Що підстави касаційного оскарження, визначеної п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
За змістом вказаної норми, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19. 
Верховний Суд звертає увагу, що підставою касаційного оскарження судових рішень, є обґрунтована необхідність відступлення від висновку саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, де відзначено: «з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання».
Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.
Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 
1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 
2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 
3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 
4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 
5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.
Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Так суди обох інстанцій послались на постанову Верховного Суду від 23.10.2025 у справі № 916/1650/23, у якій надано висновок щодо застосування у подібних правовідносинах підпунктів 1, 2 пункту 9 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148 в подібних правовідносинах та вказано, що відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про ринок електричної енергії», Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», від 14.03.2022 №133 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам Міністерством енергетики України видано наказ від 13.04.2022 №148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану», яким затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану. Вказаний наказ набув чинності з дня його опублікування 06.05.2022 і діяв і до 05.12.2023.
Водночас, з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, враховуючи приписи статті 13-1 Закону №1207-VII про заборону передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію (і така заборона має абсолютний характер), Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану не регулювало (і не могло регулювати) питання електропостачання на тимчасово окупованій території.
При цьому скаржником не доведено, що відповідні висновки, викладені у постанові від 23.10.2025 у справі № 916/1650/23 та застосовані в оскаржених судових рішеннях, щодо застосування підпунктів 1, 2 пункту 9 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148 та приписів статті 13-1 Закону №1207-VII є помилковими, неефективними чи застосований у рішеннях підхід очевидно застарів внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. 
Відтак зазначена заявником в касаційній скарзі підстава щодо необхідності для відступу від правових позицій Верховного Суду не отримала підтвердження під час касаційного провадження. Оскільки перелік підстав для закриття касаційного провадження, визначений ст. 296 ГПК України, є вичерпним, і в ньому не передбачено можливості закриття касаційного провадження у разі непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Тобто надання висновку в порядку п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України потребує не лише констатації самої відсутності такого висновку Верховного Суду, а й доведення релевантності норми права, щодо якої запитується висновок, до фактичних обставин справи. Касаційне провадження за цією підставою спрямоване на усунення прогалин у правозастосуванні щодо норм, які мали бути застосовані судами попередніх інстанцій для ухвалення законного рішення. Якщо суди першої та апеляційної інстанцій правомірно не застосовували певну норму (оскільки вона не входила до предмета доказування), відсутність висновку щодо неї не є підставою для касаційного перегляду.
Відповідно до п. 38 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» комерційний облік електричної енергії - сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 53 Закону України «Про ринок електричної енергії» адміністратор комерційного обліку на ринку електричної енергії відповідно до правил ринку, кодексу комерційного обліку та інших нормативно-правових актів: надає дані комерційного обліку електричної енергії адміністратору розрахунків та іншим учасникам ринку; створює та управляє базами даних комерційного обліку електричної енергії, а також централізованими реєстрами постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та автоматизованих систем, що забезпечують комерційний облік електричної енергії.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюють Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі ПРРЕЕ).
Відповідно до п. 3.1.4 ПРРЕЕ електропостачальник перед початком постачання електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності оператора системи, повинен укласти договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з оператором системи, на підставі якого отримати доступ до мереж оператора системи з метою реалізації своїх прав та виконання обов`язків та функцій як електропостачальника по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані на відповідній території до мереж оператора системи, узгодивши умови щодо необхідного інформаційного обміну, взаємних прав, обов`язків та відповідальності сторін, а також порядок виставлення рахунків за послуги з розподілу/передачі електричної енергії.
Підпунктами 4.3, 4.12 пункту 4 ПРРЕЕ передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Згідно з пунктом 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Згідно з пунктом 9.14.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (далі - ККОЕЕ), АКО має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.
Відповідно до п.п. 8.6.7-8.6.9 ККОЕЕ зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця. У разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.
Судами встановлено, що в межах спірних правовідносин позивач виступає як постачальник електричної енергії, а відповідач - оператор системи розподілу (ОСР).
Розрахунок обсягів спожитої електричної енергії за споживачем ДП «Маріупольский морський торговельний порт» у квітні 2022 року здійснено розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання відповідно до пункту 8.6.9 ККОЕЕ.
Водночас, позивач наполягає на тому, що розрахунок обсягів споживання електричної енергії повинен бути здійснений відповідно до вимог Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148. При цьому, за твердженням позивача, за точками обліку ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» було відсутнє споживання, тобто споживання дорівнює « 0», тому застосування середньодобового споживання за точками обліку, які не обладнані системами дистанційного зчитування, є неправомірними. 
Судами встановлено, що місцезнаходження споживача у спірний період було м. Маріуполь. 
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 від 22.12.2022, датою тимчасової окупації всього Маріупольського району визначено 05.03.2022.
Наказом Міністерства енергетики України «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» від 13.04.2022 №148 затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану.
Згідно з п. 4 наказу №148, останній набирає чинності з дня його офіційного опублікування та діє протягом періоду дії воєнного стану в Україні та тридцяти днів після припинення або скасування такого стану.
Наказ №148 набрав чинності 06.05.2022 і діяв до 05.12.2023.
Отже, у спірний період (квітень 2022 року) та з урахуванням умов щодо розрахунку обсягів на перше число місяця, наступного за розрахунковим, положення наказу №148 не набрали чинності.
Крім цього, як вже було зазначено, враховуючи викладений у межах справи №916/1650/23 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.10.2025 висновок щодо застосування у подібних правовідносинах підпунктів 1, 2 пункту 9 Положення № 148, з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, враховуючи приписи статті 13-1 Закону №1207-VII про заборону передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію (і така заборона має абсолютний характер), Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану не регулювало (і не могло регулювати) питання електропостачання на тимчасово окупованій території.
Отже, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку, що доводи позивача про неправомірність дій відповідача в частині розрахунків обсягів електричної енергії є необґрунтованими.
Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 905/644/22, також є необґрунтованими, оскільки вони стосувалися взаємодії загальних та спеціальних норм в частині того, чи до всіх споживачів застосовується коефіцієнт приросту/зниження споживання. Водночас, у цій справі позивач вказує на необхідність застосування показника 0, а не коефіцієнту приросту/зниження. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові як щодо позовної вимоги про визнання дій Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» щодо визначення обсягу 29948кВт*год за квітень 2022 року неправомірними, так і щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до даних комерційного обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» шляхом проведення коригування фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» за квітень 2022 року як похідної позовної вимоги, яка залежить від задоволення позовної вимоги щодо визнання неправомірними дій Відповідача в частині визначення обсягів електроенергії без врахування Положення. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного та місцевого господарських судів. 
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до положень ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильне застосування судами норм матеріального права, підстав для скасування оскаржених судових рішень у касаційному провадженні немає, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів підлягають залишенню без змін.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржені судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі 365" залишити без задоволення.
Постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та рішення Господарського суду Донецької області від 24.11.2025 у справі № 905/946/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Могил С.К. 
Судді: Волковицька Н.О.
Случ О.В.