ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/6525/25 Суддя (судді) першої інстанції: Марія ДУБІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що полягає у незарахуванні до її страхового стажу всіх періодів роботи відповідно трудової книжки колгоспника б/н від 02.01.1979; період навчання відповідно посвідчення від 10.10.1979 № 42 з 01.11.1978 по 10.10.1979; період отримання допомоги по безробіттю з 11.05.1999 по 04.02.2000 відповідно довідки від 05.03.2019 № 38; період роботи згідно довідки № 4/17018 від 31.07.2019 з 26.01.1989 по 08.08.1992; період трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1980 з 04.04.1978 по 30.12.1978; період роботи в колгоспі з 1979 по 1986 відповідно довідки №01-13/137 від 19.02.2020;
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 24.04.2025 №254050008127 про відмову в призначенні їй пенсії, викладене у листі Відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Чернігівській області від 25.04.2025;
зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області повторно розглянути її заяву від 17.04.2025 про призначення пенсії та зарахувати до її страхового стажу всі періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника б/н від 02.01.1979; період навчання відповідно посвідчення від 10.10.1979 № 42 з 01.11.1978 по 10.10.1979; період отримання допомоги по безробіттю з 11.05.1999 по 04.02.2000 відповідно довідки № 38 від 05.03.2019; період роботи згідно довідки № 4/17018 від 31.07.2019 з 26.01.1989 по 08.08.1992; період трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1980 з 04.04.1978 по 30.12.1978; період роботи в колгоспі з 1979 по 1986 відповідно довідки №01-13/137 від 19.02.2020.
На обґрунтування позовних вимог, позивач вказала на протиправність рішення відповідача, оскільки вона має достатній страховий стаж для призначення їй пенсії за віком, що підтверджується, зокрема, її трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а наявність певних недоліків її та інших документів, у тому числі через некоректний переклад прізвища, не може бути підставою для незарахування страхового стажу та відмови у призначенні пенсії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 всіх періодів роботи відповідно трудової книжки колгоспника б/н від 02.01.1979; період навчання відповідно посвідчення від 10.10.1979 № 42 з 01.11.1978 по 10.10.1979; період отримання допомоги по безробіттю з 11.05.1999 по 04.02.2000 відповідно довідки від 05.03.2019 № 38; період роботи згідно довідки від 31.07.2019 № 4/17018 з 26.01.1989 по 08.08.1992; період трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1980 з 04.04.1978 по 30.12.1978; період роботи в колгоспі з 1979 по 1986 відповідно довідки від 19.02.2020 №01-13/137.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.04.2025 № 254050008127 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.04.2025 про призначення пенсії та зарахувати до її страхового стажу періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника б/н від 02.01.1979; період навчання відповідно посвідчення від 10.10.1979 № 42 з 01.11.1978 по 10.10.1979; період отримання допомоги по безробіттю з 11.05.1999 по 04.02.2000 відповідно довідки від 05.03.2019 № 38; період роботи згідно довідки від 31.07.2019 № 4/17018 з 26.01.1989 по 08.08.1992; період трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1980 з 04.04.1978 по 30.12.1978; період роботи в колгоспі з 1979 по 1986 відповідно довідки від 19.02.2020 № 01-13/137.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження у змішаній формі.
04.11.2025, під № 30366 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2026 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області належним чином засвідчену копію рішення від 24.04.2025 № 254050008127 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії. Оголошено по справі перерву. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 65 років звернулась 17.04.2025 до територіального органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком.
Заяву позивачу було розглянуто за принципом екстериторіальності та рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 24.04.2025 № 254050008127, в призначенні пенсії позивачці було відмовлено, у зв`язку із відсутністю страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.
Листом від 25.04.2025 № 2500-0210-8/27341, ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивачку про прийняте рішення. Також, у цьому листі зазначено, що страховий стаж заявниці становить 12 років 07 місяців 0 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано всі періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника б/н від 02.01.1979, оскільки наявне виправлення в даті народження; не зараховано період навчання відповідно посвідчення від 10.10.1979 № 42 з 01.11.1978 по 10.10.1979,оскільки в посвідченні ПІБ ( ОСОБА_2 ) не відповідає ПІБ в свідоцтві про шлюб ( ОСОБА_3 ); не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 11.05.1999 по 04.02.2000 відповідно довідки від 05.03.2019 № 38, оскільки відсутня підстава видачі довідки, а саме стаття та Закон; не зараховано період роботи згідно із довідкою від 31.07 2019 № 4/17018 за період роботи з 26.01.1989 по 08.08.1992, оскільки довідка завірена печаткою російської федерації та потребує проставлення апостиля; не зараховано період трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1980, з 04.04.1978 по 30.12.1978, оскільки дата заповнення трудової книжки 18.12.1980, та період з 04.01.1979, оскільки відсутні дані про звільнення; не зараховано періоди роботи в колгоспі з 1979-1986 відповідно довідки від 19.02.2020 №01-13/137, оскільки ПІБ в довідці ( ОСОБА_2 ) не відповідає ПІБ в свідоцтві про шлюб ( ОСОБА_3 ).
Позивач вважаючи протиправними бездіяльність та рішення про відмову в призначенні їй пенсії за віком, звернулась до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:
- основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами;
- окремі недоліки у поданих документах, які не впливають на суть записів, не можуть бути підставою для позбавлення права особи на пенсійне забезпечення.
Натомість, апелянт наголошує на тому, що у спірних правовідносинах прав позивача не порушувало, оскільки за Порядком № 22-1 лише прийнято від позивача заяву про призначення пенсії, однак рішення по суті питання не приймало, при цьому, оскаржуване у справі рішення було прийнято саме ГУ ПФУ в Житомирській області. Також, наголошено на відсутності підстав для задоволення позовних вимог по суті вимог.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Умови призначення пенсії за віком регламентовані положеннями статті 26 Закону №1058-IV, частиною першою якої визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно із частиною третьою статті 26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Суд першої інстанції, за результатом розгляду даного спору виснував про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно прийняло рішення від 24.04.2025 №254050008127 про відмову в призначенні позивачу пенсії.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт особливу увагу звертає увагу на тому, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії було прийнято за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Житомирській області, а відповідач в спірних правовідносинах лише прийняв від позивача заяву, проте рішення по заяві не приймав.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. (ч. 4 ст. 9 КАС України)
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2026 було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області належним чином засвідчену копію рішення від 24.04.2025 № 254050008127 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.
На виконання вимог ухвали суду, апелянтом надано копію рішення від 24.04.2025 № 254050008127, з якого вбачається, що воно прийнято саме ГУ ПФУ в Житомирській області.
Отже, позивач (визначив - ГУ ПФУ в Чернігівській області), помилково визначила орган, який прийняв спірне рішення у даному спорі. 
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку №22-1. Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Так, відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1, визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналізуючи вищезазначені норми Порядку №22-1, колегія суддів зазначає, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Як встановлено із матеріалів справи, позивач звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яку за принципом екстериторіальності, було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Таким чином, встановлені судом апеляційної інстанції обставини при вирішенні спору свідчать про те, що подану позивачем заяву про призначення пенсії було розглянуто органом, визначеним за принципом екстериторіальності для розгляду відповідної заяви та прийнято рішення за результатом її розгляду. Копія відповідного рішення за результатом розгляду заяви позивача надана на виконання вимог ухвали суду від 27.04.2026.
Приписами ч. 3 ст. 48 КАС України, визначено, що у разі якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС України).
Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 160/12574/20 вказано, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.
Разом з тим, колегією суддів Верховного Суду зазначено, що позивач не завжди спроможний правильно визначити Відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи вона може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку, суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. 
При цьому, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернігівській області лише прийнято від позивача документи, в той час, як відмова у призначенні пенсії, яка є предметом оскарження, прийнята іншим органом.
Однак, позивачем не доведено допущення відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області) протиправної бездіяльності/протиправних дій чи рішення відносно позивача. Суду першої інстанції в цій частині належним чином суб`єктний склад учасників справи не встановив, проте, на етапі апеляційного перегляду, колегія суддів за приписами КАС України позбавлена процесуальної можливості виправити вказані недоліки та залучити відповідачем/співвідповідачем ГУ ПФУ в Житомирській області чи здійснити заміну відповідача на належного, як і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Відтак, у спірному випадку і обов`язок щодо призначення позивачу пенсії/зарахування стажу для її призначення має бути покладено саме на орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому призначенні.
У свою чергу, у межах цього спору відповідачем виконано виключно функції: прийняло документи та повідомило про результати їх розгляду.
Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції мав би самостійно замінити відповідача чи залучити другого співвідповідача, якщо для цього є підстави, чого ним зроблено не було.
Відтак, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, як було підкреслено вище, позбавлений можливості виправити наведену помилку, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав, що він заявлений до неналежного відповідача.
Щодо доводів позивача у додаткових поясненнях від 18.05.2026 про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції з посиланням на правктику Шостого апеляційного адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що вказані справи не є релевантними, оскільки у справах, на які посилається позивач, в яких судом апеляційної інстанції було змінено рішення суду першої інстанції, учасниками справи були відповідачі, які приймали від особи документи та орган, який приймав рішення за принципом екстериторіальності, натомість, у даній справі останній не залучений у якості відповідача/співвідповідача.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №336/2138/17 (2-а/336/223/2017), від 26.06.2019 у справі №303/3794/17, від 09.08.2019 у справі №821/2089/17, від 09.10.2019 у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 у справі №826/17241/16.
Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, що було залишено поза увагою суду першої інстанції та мало своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко