ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 р.	Справа № 440/13284/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Полтавське" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, повний текст складено 18.02.26 року по справі № 440/13284/25
за позовом Приватного підприємства "Полтавське" 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "Полтавське" (надалі - ПП "Полтавське", Підприємство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - ГУДПС), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 24.04.2025 №0005095/16-31-24-07-01/44551192, яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб загалом на 2 223 934,43 грн, у т.ч. 1 513 268,61 грн - за податковим зобов`язанням, 355 485,65 грн - за штрафними санкціями, 355 180,17 грн - пеня.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 адміністративний позов Приватного підприємства "Полтавське" у справі №440/13284/25 залишено без задоволення.
Приватне підприємство "Полтавське", не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 242 КАС України , оскільки: — не встановлено належним чином місце фактичного проведення перевірки; — не досліджено дотримання пункту 77.4 статті 77 ПК України в частині своєчасного вручення наказу і повідомлення; — не перевірено, чи могли висновки перевірки бути зроблені без дослідження первинних документів; — не надано належної оцінки тому, як саме процедурне порушення вплинуло на реалізацію прав позивача; — допущено підміну належного способу доведення припущеннями про «обізнаність» та «самоусунення» платника. Вважає , що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте за наслідками перевірки, проведеної з істотним порушенням обов`язкової процедури. Податковий орган не довів належного та своєчасного вручення наказу і повідомлення про перевірку, не довів фактичного проведення саме виїзної перевірки за місцезнаходженням платника, не довів об`єктивних причин зміни місця перевірки та не підтвердив, що порушення процедури не вплинуло на зміст висновків перевірки. Суд першої інстанції, попри наявні суперечності та прогалини у доказуванні, став на бік контролюючого органу, чим порушив засади адміністративного судочинства та неправильно застосував норми ПК України і КАС України. Посилаючись на постанови Верховного суду та обставини , викладенні в апеляційній скарзі , просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі №440/13284/25, ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов Приватного підприємства «Полтавське» задовольнити.
ГУ ДПС у Полтавській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Посилаючись на обставини, викладенні у відзиві, просить апеляційну скаргу Приватного підприємства «ПОЛТАВСЬКЕ» залишити без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі № 440/13284/25 - залишити без змін.
Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено , що ПП "Полтавське" зареєстроване у статусі юридичної особи, взяте на облік у контролюючих органах 18.01.2018, на теперішній час перебуває на податковому обліку в ГУДПС. У періоді, який охоплювався перевіркою, Підприємство було платником єдиного внеску, податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Основним зареєстрованим видом господарської діяльності Підприємства є: 02.10. Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві. Єдиним засновником та керівником Підприємства є ОСОБА_1 , розмір внеску якого до статутного капіталу складає 200,00 грн.
Наказом в.о. начальника ГУДПС А.Рябкової "Про проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "Полтавське" від 29.01.2025 №347-П на підставі пп. 20.1.4 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82, пп. 69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» згідно з планом-графіком проведення документальних перевірок на 2025 рік було призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ПП "Полтавське" з 24.02.2025 тривалістю 10 робочих днів з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.01.2022 по 30.09.2024 (а.с. 58 зворот).
Вказаний наказ направлено рекомендованим листом від 31.01.2025 №2562/6/16-31-24-07-05 за місцем державної реєстрації ПП "Полтавське" (36019, м. Полтава, б-р В.Боровиковського, буд. 3, кв. (офіс) 81), який однак не був вручений адресату, натомість був повернутий адресанту з помітною поштового оператора «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 52).
Представник відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив , що про факт призначення податкової перевірки, початок проведення якої було заплановано на 24.02.2025, відповідальний працівник ГУДПС неодноразово інформував безпосередньо керівника Підприємства Бабенко С.В. у телефонному режимі.
Присутній у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив факт його інформування про початок перевірки у телефонному режимі.
Наказом в.о. начальника ГУДПС А.Рябкової від 06.03.2025 №814-П термін проведення перевірки продовжено на 5 робочих днів з 10.03.2025 (а.с. 58).
Направлення на перевірку за №658 від 31.01.2025 та за №1171 від 05.03.2025 вручені під підпис особисто Бабенку С.В. 24.02.2025 (а.с. 59).
Того ж дня, 24.02.2025, Бабенку С.В. під його особистий підпис врученоще й запит про надання документів (а.с. 50), в якому пропонувалося надати перевіряючим необхідні документи для проведення перевірки податкового та бухгалтерського обліку за перевіряємий період відповідно до переліку.
З боку ПП «Полтавське» відповідь та документи, що підтверджують факт здійснення господарської діяльності, до перевірки не були надані, факт чого було засвідчено актом ГУДПС від 14.03.2025 №208/16-31-24-07-01/44551192 про ненадання ПП «Полтавське» документів для проведення планової документальної перевірки (а.с. 38-39).
У період з 24.02.2025 по 07.03.2025 державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУДПС Єфімовою Н.І. та начальником відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУДПС Водолагою О.В. відповідно до затвердженого плану проведена документальна виїзна перевірка ПП "Полтавське", результати якої зафіксовано в Акті від 21.03.20245 3626/16-31-24-07-01/44551192 "Про результати документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "Полтавське", податковий номер 44551192, з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.01.2022 по 30.09.2024" (надалі - Акт) (а.с. 40-49).
Відповідно до п. 2.5 Акту, під час перевірки використано інформацією комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем ДПС: ІКС "Податковий блок", АІС "Облік податків та платежів", "Обробка ПЗ та платежів" , "Реєстрація ПП", "Аналітична система", ЦБД ДРФО, а саме: податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску та дані обліку платежів за перевіряємий період.
До завершення цієї перевірки ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУДПС із заявою (вх. №16207/6/16-31 від 03.03.2025), в якій просив направити йому акт перевірки та винесені ППР за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52 зворот).
Акт перевірки був направлений за вказаною адресою рекомендованим листом №7924/6/16-31-24-07-05 від 21.03.2025, який однак повернуто адресанту з поміткою поштового оператора «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 53 зворот).
Заперечення на Акт платником не подавалося.
Відповідно до висновку Акту, документальною перевіркою встановлені такі порушення:
1) п. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, пп. 168.1.5 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: неперерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів у вигляді заробітної плати у загальній сумі 1 513 268,61 грн, у т.ч. (за 2022 – 311 720,48 грн, 2023 – 670240,15 грн, 2024 (9 міс.) – 531307,98 грн;
2) пп. 1.2, пп. 1.4, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення», п. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, пп. 168.1.5 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: неперерахування до бюджету належного до сплати військового збору з доходів у вигляді заробітної плати у загальній сумі 124 605,51 грн, у т.ч. (за 2022 – 25 976,58 грн, 2023 – 54 353,32 грн, 2024 (9 міс.) – 44 275,61 грн;
3) абз. 2 ч. 8 ст. 9, ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: несвоєчасно сплачено єдиний внесок нарахований платником на суми заробітної плати найманих працівників в загальній сумі 988 226,50 грн, а саме: за 2 кв. – 4 кв. 2023, 1 кв. – 2 кв. 2024;
4) абз. «б», абз. «ґ» п. 176.2 ст. 176 ПК України, Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 із змінами, внесеними наказами Міністерства фінансів №863 від 31.10.2018, №241 від 26.05.2020, №773 від 15.12.2020, №278 від 19.05.2021, №189 від 04.07.2022, а саме: несвоєчасне подання до податкового органу Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 кв. – 2 кв. 2024;
5) пп. 16.1.5, пп. 16.1.7 ст. 16, пп. 20.1.3, пп. 20.1.6 ст. 20, п. 85.2, п. 85.4 ст. 85 ПК України, а саме: платником податків не надано посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, не надано належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (акт ненадання від 14.03.2025 №208/16-31-24-07-01/44551192).
На підставі Акту контролюючим органом 24.04.2025, крім іншого, сформовано податкове повідомлення-рішення №0005095/16-31-24-07-01/44551192, яким у зв`язку з виявленим фактом порушення вимог пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, пп. 168.1.5, пп. 168.4.5 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України внаслідок неперерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів у вигляді заробітної плати у загальній сумі 1 513 268,61 грн Підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб загалом на 2 223 934,43 грн, у тому числі 1 513 268,61 грн - за податковим зобов`язанням, 355 485,65 грн - за штрафними санкціями, 355180,17 грн - пеня.
Постановою Шевченківського районного суду м. Полтави від 06.06.2025 у справі №554/6047/25 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення №4697 від 17.04.2025, складеного відносно ОСОБА_1 , який перебуваючи на посаді директора ПП "Полтавське", вчинив порушення пп. 16.1.5, пп. 16.1.7 ст. 16, пп. 20.1.3, пп. 20.1.6 ст. 20, п. 85.2, п. 85.4 ст. 85 ПК України, а саме: ненадання посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, не надання належним чином завірених копій первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування об`єктів оподаткування, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 1633 КУпАП, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1633 ч. 1 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень (стягувач – Головне управління ДПС у Полтавській області).
Вказана постанова Шевченківського районного суду м. Полтави (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127938547) не оскаржувалася та набрала законної сили 16.06.2025.
Позивач скористався правом на оскарження податкове повідомлення-рішення ГУДПС №0005095/16-31-24-07-01/44551192 від 24.04.2025 в адміністративному порядку. 
Рішенням ДПС від 29.08.2025 скаргу платника залишено без розгляду у зв`язку з фактом пропуску строку звернення (а.с. 23-24).
Рішенням ДПС від 29.08.2025 платнику відмовлено у поновленні строку оскарження (а.с. 68).
Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 24.04.2025 №0005095/16-31-24-07-01/44551192, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Єдиним мотивом, з яким позивач пов`язує обставини протиправності вказаного податкового повідомлення-рішення, є твердження щодо порушення процедури проведення виїзної перевірки, яка за місцезнаходженням платника не проводилася. У зв`язку з цим, як на переконання представника позивача, така перевірка носить ознаки камеральної. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що податковий орган, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, діяв з дотриманням процедури, яка передує його прийняттю, на підставі акту, складеного за наслідками перевірки безвідносно до місця її проведення за обставин належного і завчасного інформування платника податків про факт її призначення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі по тексту – ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
За змістом статті 75 ПК України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Пунктом 77.6 статті 77 ПК України передбачено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
-направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
-копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
-службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово аналізував положення ПК України, які регулюють питання проведення документальних виїзних перевірок і документальних невиїзних перевірок, та висловлював позицію, що Податковий кодекс України не передбачає право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні податкового органу (зокрема, але не виключно, постанови від 17 грудня 2018 року у справі 810/1726/16, від 13 червня 2019 року у справі № 825/1747/17, від 17 травня 2019 року у справі № 804/254/18, від 10 червня 2021 року у справі № 808/881/16).
Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2021 року у справі №440/1961/19 зазначив, «…що правомірність проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні контролюючого органу залежить від обставин та умов, які передували її проведенню та призвели до того, що перевірка проведена у приміщенні контролюючого органу. Якщо зміна місця проведення перевірки відбулася безпідставно, без згоди на це платника податків та без забезпечення йому права на участь у проведенні такої перевірки, то така може бути визнана протиправною. Однак, якщо ж це відбулося з об`єктивних причин, за відсутності заперечень з боку платника податків і при цьому право платника податків на участь було забезпечено (незалежно від того, чи скористався платник податків таким правом), то така перевірка не може бути визнана протиправною.
Отже, саме по собі проведення виїзної перевірки у приміщенні органу державної податкової служби не свідчить про допущення контролюючим органом порушень норм ПК України, які тягнуть за собою протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.».
Перевіряючи можливість застосування висновків Верховного Суду, викладених у наведеній постанові, до спірних у цій справі правовідносин, колегія суддів виходить з такого.
За встановленими обставинами у цій справі, наказ ГУДПС "Про проведення документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства "Полтавське" від 29.01.2025 №347-П направлявся рекомендованим листом від 31.01.2025 №2562/6/16-31-24-07-05 за місцем реєстрації ПП "Полтавське" (36019, м. Полтава, б-р В.Боровиковського, буд. 3, кв. (офіс) 81), який не вручений адресату з причин, що не залежать від волі контролюючого органу, а саме - "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 52).
Також, про факт призначення податкової перевірки ревізор ГУДПС Водолага О.В. неодноразово інформувала безпосередньо керівника Підприємства Бабенка С.В. у телефонному режимі, що підтверджено у судовому засіданні суду першої інстанції самим Бабенко С.В.
Направлення на перевірку за №658 від 31.01.2025 та за №1171 від 05.03.2025 вручені під підпис Бабенку С.В. 24.02.2025 (а.с. 59).
24.02.2025 Бабенку С.В. під особистий підпис вручено запит про надання документів (а.с. 50), в якому пропонувалося надати перевіряючим необхідні документи для проведення перевірки податкового та бухгалтерського обліку за перевіряємий період відповідно до переліку.
ПП «Полтавське» відповідь та документи, що підтверджують факт здійснення господарської діяльності, до перевірки надані не були, про що складено акт від 14.03.2025 №208/16-31-24-07-01/44551192 про ненадання ПП «Полтавське» документів для проведення планової документальної перевірки (а.с. 38-39).
Отже, з огляду на інформування представника позивача про факт призначення документальної перевірки, про необхідність надання визначеного у письмовому запиті переліку документів для проведення податкової перевірки, про наявність доказів вручення керівнику Підприємства направлень на проведення перевірки , контролюючий орган забезпечив право платника податків на участь у перевірці із наданням документів та пояснень.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у цьому випадку ГУ ДПС набуло прав на проведення перевірки за місцезнаходженням контролюючого органу.
Однак, позивач фактично самоусунувся від участі у вказаному заході, не виконав жодної з пропозицій контролюючого органу, будь-яких документів до перевірки так і не надав.
Щодо доводів апелянта з посиланням відсутність доказів фактичного проведення перевірки за податковою адресою ПП «Полтавське», колегія суддів зазначає наступне.
Так, судом першої інстанції в судовому засіданні допитано свідка - начальника відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС Полтавській області – ОСОБА_2 , яка безпосередньо приймала участь у проведенні документальної планової виїзної перевірки, яка повідомила , що 24.02.205 здійснено вихід за адресою державної реєстрації ПП «Полтавське» у 36019, м. Полтава, б-р В.Боровиковського, буд. 3, кв. (офіс) 81. За місцем виходу встановлено, що за вказаною адресою знаходиться житловий будинок, піднявшись на 4 поверх якого ревізори подзвонили у двері, які відчинив засновник ПП «Полтавське» ОСОБА_1 . Йому одразу ж був вручений під особистий підпис запит про надання документів від 24.02.2025. Після цього була розпочата перевірка, яка проводилася до 07.03.2025 за місцезнаходженням платника.
На запитання представника позивача Бабенко С.В. щодо місця проведення виїзної перевірки, свідок повідомила, що перевірка проводилася за адресою м. Полтава, б-р В.Боровиковського, буд. 3, кв. (офіс) 81.
Доказів на спростування наведеного матеріали справи не містять.
Позивач, будучи цілком обізнаним про це, не скористався своїм правом на участь у проведенні перевірки, як і не скористався правом на відмову у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення виїзної перевірки.
Фактично позивач самоусунувся від участі у проведенні запланованого заходу податкового контролю.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів статті 83 ПК України (матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок) для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
Проводячи перевірку, зокрема й планову виїзну, посадові особи контролюючого органу оцінюють усі перелічені у вищевказаній статті документи у сукупності, а відтак, у разі проведення планової виїзної перевірки не позбавлені права здійснити оцінку певних документів (наприклад, податкової інформації) у приміщенні контролюючого органу, й вказане не дає підстав ствердити, що така перевірка фактично є невиїзною.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 10 липня 2025 року у справі № 320/29429/23.
Крім того , відповідно до пункту 86.3. статті 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів). Згідно з пунктом 86.4. статті 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).
Отже, норми пунктів 86.3., 86.4. статті 86 Податкового кодексу України не містять вимог щодо місця складення акту (довідки) як для документальної виїзної перевірки, так і для документальної невиїзної перевірки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про право платника податків посилатися на порушення контролюючого органу, які були вчинені під час проведення перевірки, й ці порушення у разі їх істотності можуть бути причиною визнання податкового повідомлення-рішення незаконним.
Натомість вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки відповідні порушення вплинули на можливість платника податків захистити свої права під час проведення спірної перевірки (зокрема, щодо надання відомостей про обставини спірних господарських операцій тощо), чи призвели порушення процедури призначення та/або проведення перевірки на встановлені обставини щодо відображення тих чи інших господарських операцій в податковому обліку тощо.
При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Обставинами які підлягають доказуванню у таких категоріях справ є причинно-наслідковий зв`язок між процедурними порушеннями допущеними контролюючим органом (на переконання платника податків) під час проведення перевірки та висновків сформованих за результатом такої перевірки.
Зі змісту установлених фактичних обставин справи не вбачається, яким чином проведення перевірки Товариства порушило права платника податку, та яких саме негативних наслідків він зазнав через такий перебіг подій.
Аналогічне правове застосування викладено в постанові Верховного суду від 12 лютого 2026 року у справі № 380/4259/20.
Контрпродуктивна поведінка самого платника податків, яка за з`ясованих судом обставин свідчить про ухилення від виконання ним обов`язків, визначених, зокрема, пп. 16.1.5, пп. 16.1.7 ст. 16 ПК України, факт чого доведений судом у справі №554/6047/25, не може ставитися позивачем у вину контролюючому органу, який за об`єктивних обставин, що склалися внаслідок такої поведінки платника, здійснив податкову перевірку у спосіб, який дозволив її проведення.
Зазначене свідчить про відсутність підстав для висновку про протиправність проведеної перевірки у приміщенні контролюючого органу при призначенні виїзної документальної перевірки як такого (висновку), що зумовлює наявність підстав для скасування рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки у цій справі.
Враховуючи вищевикладене у сукупності , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, діяв з дотриманням процедури, яка передує його прийняттю, на підставі акту, складеного за наслідками перевірки безвідносно до місця її проведення за обставин належного і завчасного інформування платника податків про факт її призначення.
Позивач в апеляційній скарзі посилається про помилковість висновків суду першої інстанції, що зміст встановлених перевіркою порушень не охоплюється предметом спору. Вважає, що якщо оскаржується податкове повідомлення-рішення суд зобов`язаний перевірити не лише процедуру, а й достатність фактичного підґрунтя для прийняття такого рішення. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами — суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Тоді як підстави позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову — це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову — це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання позову; це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Отже, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Проте, суд позбавлений процесуальної можливості вийти за межі підстав позову та самостійно визначити ознаки протиправності рішення контролюючого органу, оскільки як зазначалось, визначення підстав та предмету позову є виключно правом позивача.
Отже, виходячи за межі підстав позову та встановлюючи інші обставини, які при зверненні до суду із позовною заявою позивачем не заявлялися і не обґрунтовувалися, на переконання суду апеляційної інстанції, може свідчити про порушення судом першої інстанцій положень статті 9 КАС України.
Аналогічне правове застосування викладено у постанові Верховного суду від 11 вересня 2025 року у справі № 303/5363/24.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Доводячи наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у апеляційній скарзі позивач зазначає про неврахування судами висновків Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу заявника апеляційної скарги, що відтворення у апеляційній скарзі тексту постанов Верховного Суду не може вважатися належним обґрунтуванням неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду. Формальне посилання на постанови Верховного Суду щодо оцінки того чи іншого аргументу, який до того ж зроблено на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних у матеріалах справи доказів, не є засвідченим застосуванням судами норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Суд звертає увагу, що у апеляційній скарзі повинні бути зазначені правові висновки Верховного Суду щодо конкретних норм права, які за наявність подібних правовідносин, не враховані судом першої інстанції. При цьому, констатації, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, групою факторів є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
У цьому зв`язку колегія суддів зауважує, що правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Слід звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин. Втім, у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20, пункт 39) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Разом з тим, судом з`ясовано, що аналіз висновків суду першої інстанцій у цій справі та в наведених позивачем рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Відтак зазначені позивачем правові позиції не є релевантними до обставин цієї справи.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 по справі № 440/13284/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено 21.05.2026 року