ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 693/1725/25		
Провадження № 22-ц/821/1121/26		
категорія: 310030000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Юрченко Юлії Валентинівни на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,  

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Жашківського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 02.04.2014 з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з 20.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. 
Зазначено, що ОСОБА_1 добровільно сплачував аліменти на утримання сина, а тому відповідач не зверталась у виконавчу службу про примусове виконання рішення суду, проте звернулась до виконавчої служби у вересні 2025 року після того як дізналась, що позивач є військовослужбовцем ЗСУ.
Позивач із 2016 року проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу та має з нею спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також на його утримання перебуває донька дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є студенткою 2 курсу ВСП «Ананьївський аграрно-економічний фаховий коледж Уманського національного університету» та потребує коштів на навчання.
Вказано, що наразі позивач має проблеми із здоров`ям, зокрема хворіє на гіпертонічну хворобу, потребує постійного лікування та нагляду лікарів, через що не може мати додаткові фізичні навантаження, вартість його щомісячного лікування орієнтовно становить 2 500 грн.
Крім того, стан здоров`я дружини позивача ОСОБА_5 погіршився, оскільки їй проведені медичні обстеження та надано лікування на загальну суму 15 000 грн.
Вважає, що майновий стан позивача погіршився, оскільки він із 2022 року не має доходів і лише в січні 2025 року почав отримувати заробітну плату як військовослужбовець.
Поза тим, зауважив, що у позивача наявні й інші виконавчі провадження про стягнення боргу, загальна сума яких перевищує понад 500 000 грн, із заробітної плати позивача вираховується 70% на сплату боргу та аліментів, тобто йому на проживання залишається сума в межах 10 000 грн.
Оскільки після погіршення здоров`я та мобілізації до ЗСУ дохід ОСОБА_1 зменшився, а витрати збільшились, змінився його сімейний стан, позивач просив зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 23.06.2014 та стягувати із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 3 800 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року взадоволенні позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що із січня 2022 року по грудень 2024 року позивач не отримував жодних офіційних доходів і лише в січні 2025, після мобілізації до лав ЗСУ, розпочав отримувати офіційні доходи, тобто за офіційними даними матеріальне становище позивача в 2025 році навпаки покращилось.
Також зауважив, що співмешканка позивача ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем та не має жодної групи інвалідності, яка б позбавляла її можливості працювати, а на утримання доньки співмешканки стягуються аліменти із її батька за рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 14.09.2018 у справі 693/430/18.
Наявність у позивача інших виконавчих проваджень про стягнення боргів суд не оцінює як погіршення його матеріального становища, оскільки ці борги виникли за правочином, укладеним позивачем у 2008 році, тобто до прийняття судом рішення в 2014 році про стягнення аліментів на утримання сина.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 02.04.2014, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та усталеній судовій практиці щодо розміру аліментів на одну дитину, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину та інші витрати, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_4 , та суперечитиме його інтересам. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
06 квітня 2026 року, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Юрченко Ю. В., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року та ухвалити нове, яким позовні задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, судом першої інстанції не взято до уваги, що наявність групи інвалідності не є єдиною підставою, яка б унеможливлювала працювати ОСОБА_5 , оскільки з наданої медичної документації вбачається, що вона перебувала на реабілітації після перенесеної операції та стан її здоров`я погіршився.
Вказано, що суд першої інстанції, також помилково не взяв до уваги медичну документацію, що свідчить про погіршення стану здоров`я позивача, оскільки згідно довідки ВЛК від 11.12.2024 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення та непридатний до служби у підрозділах спеціального призначення. Відповідно до вказаної довідки, у позивача наявні захворювання – цукровий діабет, остеохондроз хребта, серцева недостатність та ішемічна хвороба серця, а також проблеми із зором.
Крім того, суд першої інстанції не оцінив як погіршення матеріального стану наявність у позивача інших виконавчих проваджень, оскільки ці борги виникли за правочином, укладеним позивачем у 2008 році, проте, суд не звернув увагу, що борг хоч і виник за правочином 2008 року, проте виконавчі провадження були відкритті після 2014 року з різних причин: повернення виконавчого листа за заявою стягувача, оскарження заочного рішення, тощо. Тобто, було відсутнє реальне виконання рішення суду про стягнення боргу і на даний час наявні виконавчі провадження, які відкриті на виконання виконавчого листа № 359/8234/24 від 07.04.2025.
Таким чином, зазначив, що після винесення Жашківським районним судом Черкаської області рішення про стягнення аліментів від 02.07.2014, матеріальний і сімейний стан позивача змінився, доходи після повномасштабного вторгнення зменшилися, стан здоров`я погіршився, тобто вказані обставини не існували на момент винесення рішення суду, тому можливість сплачувати аліменти в тому розмірі, який присудив суд станом на 2014 рік у ОСОБА_1 – відсутня.

Відзив на апеляційну скаргу
04 червня 2025 року, відповідач ОСОБА_2  подала відзивна апеляційну скаргу, в якому, просить залишити її без задоволення, а рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року– без змін. 
Вказує, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції взяті до уваги усі доводи заперечення проти позовних вимог, що були викладені у відзиві на позовну заяву від 03.12.2025 та врахована відповідна практика Верховного Суду України, а тому вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 УПК України та є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження виданого 11.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області Серії НОМЕР_1 (а.с. 27).
Постановою державного виконавця від 16.09.2025 із ОСОБА_1 на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8).
Постановою державного виконавця від 17.09.2025 стягнення аліментів на утримання сина звернено на заробітну плату ОСОБА_1 (а.с. 9-10).
Відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 виданого 21.11.2017 Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).
Згідно довідки про фактично проживаючих у житловому будинку/приміщенні осіб № 231/03-08/18 від 24.09.2025, за адресою АДРЕСА_1 фактично проживають : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34).
Із рішення Жашківського районного суду від 14.09.2018 у справі № 693/430/18 вбачається, що із батька ОСОБА_7 – ОСОБА_9 стягуються аліменти на її утримання на користь ОСОБА_5 (а.с. 52-53).
Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем та за три квартали 2025 року доходи не декларувала (а.с. 11-15).
Згідно направлення в діагностичний центр, квитанції про сплату за медичні послуги № 000031102 від 16.10.2025, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.10.2025 ОСОБА_5 має захворювання та проходила платне лікування (а.с.30-32).
З довідки ВЧ НОМЕР_3 № 556 від 30.07.2025 вбачається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період в Збройних силах України з 06.01.2025 у військовій частині НОМЕР_3 з 06.01.2025 по теперішній час (а.с. 76).
Згідно довідки № 205-7 військово-лікарської комісії від 11.12.2024 ОСОБА_1 визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП та ін. Непридатний до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних кораблях, у спецспорудах (а.с. 75).
Відповідно до довідки про доходи № 17 від 19.01.2026 ОСОБА_1 за період із 01.09.2025 по 31.12.2025 нараховано заробітну плату у розмірі 179 620, 69 грн (а.с. 113).
Згідно витягу із пенсійного фонду України № НОМЕР_4 від 26.03.2025, ОСОБА_1 починаючи із 2022 року по грудень 2024 року не отримував офіційних доходів (а.с. 20-24).
Із наданих позивачем копій медичних документів вбачається, що він має захворювання (а.с. 28-29), зокрема гіпертонічну хворобу.
Відповідно до постанови державного виконавця від 13.08.2012 ВП№ 33408315, постанови державного виконавця від 06.06.2025 ВП № 78306435, постанови державного виконавця від 06.06.2025 ВП № 78306272, постанови державного виконавця від 06.06.2025 ВП № 78306509 щодо позивача відкриті інші виконавчі провадження про стягнення боргів, які виникли в 2010 році (а.с. 16-19).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року розгляд справи призначено з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Юрченко Ю. В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає.
За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 2, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права і практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Водночас, права та інтереси батьків очевидно підлягають врахуванню та оцінці судом при вирішенні спору.
Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається певною мірою доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
У ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. До цього відноситься належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що з нього на підставі судового рішення стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з 20.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття, проте з часу прийняття рішення про стягнення аліментів на сина у нього змінився матеріальний та сімейний стан.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23), від 27 листопада 2024 у справі №613/1404/23.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Встановивши, що позивач доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина не надав, а також прийнявши до уваги, що обставини, які наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, при тому, що визначений судовим рішенням розмір стягуваних аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Судом встановлено, що позивач у позовній заяві посилався на те, що його матеріальний стан змінився, у підтвердження чого надав довідку Пенсійного Фонду України форми ОК-5 щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу, що відображає дохід позивача за період з 2001 по 2025 роки та довідку про доходи № 17 від 19.01.2026 з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу та отримує грошове забезпечення однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, із вказаних доказів вбачається, що матеріальне становище позивача навпаки покращилось в порівнянні з періодом із січня 2022 року по грудень 2024 року коли позивач не отримував офіційних доходів взагалі.
Також, в апеляційній скарзі, скаржник вказував на те, що на його утриманні перебувають спільна донька з ОСОБА_5 – ОСОБА_6 та старша донька ОСОБА_5 – ОСОБА_7 , яка навчається на другому курсі у ВСП «Ананьївський аграрно-економічний фаховий коледж Уманського національного університету», проте колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції правомірно врахував те, що відповідно до рішення Жашківського районного суду від 14.09.2018 у справі № 693/430/18 із батька ОСОБА_7 – ОСОБА_9 стягуються аліменти на її утримання на користь ОСОБА_5 .
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, «зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».
Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Посилання ОСОБА_1 на те що, на його утриманні перебуває ОСОБА_5 з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки після перенесеної операції стан здоров`я останньої погіршився, також не заслуговують на увагу, адже надані до суду першої інстанції докази свідчать про тимчасовий розлад здоров`я останньої, докази того, що ОСОБА_5 втратила працездатність через погіршення стану здоров`я в матеріалах справи відсутні, як і не надано доказів того, що остання потребує допомоги за станом здоров`я чи низьким рівнем доходу.
Крім того, як на підставу зменшення розміру аліментів, позивач посилався на погіршення його стану здоров`я, посилаючись на те, що у довідці ВЛК від 11.12.2024 ОСОБА_1 хоч і визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення та непридатний до служби у підрозділах спеціального призначення, також зазначено, що у позивача наявні захворювання – цукровий діабет, остеохондроз хребта, серцева недостатність та ішемічна хвороба серця, а також проблеми із зором.
Колегія суддів відхиляє вищенаведені доводи скаржника, оскільки доказів, що встановлені у довідці ВЛК діагнози вплинули на можливість ОСОБА_1 виплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі, позивачем не надано.
Щодо наявності у ОСОБА_1 інших виконавчих проваджень про стягнення боргів, то суд першої інстанції, врахувавши, що дані борги виникли за правочином укладеним позивачем у 2008 році, отже до ухвалення 02.04.2014 рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійшов обґрунтованого висновку, що це не є погіршенням матеріального становища позивача. 
Колегія суддів зауважує, що саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, зміну (погіршення) матеріального стану, а також інші обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції чи доводили порушення норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Юрченко Юлії Валентинівни– залишити без задоволення.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 01 липня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко