ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 травня 2026 року м. Житомир  
справа № 640/24723/19 
категорія 111031101
Житомирський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді Горовенко А.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,- 
встановив:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 та від 27.03.2019 №0019856-1310-2652.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані рішення підлягають скасуванню, оскільки при обчисленні податку не вірно визначено базу оподаткування, враховано загальний об`єкт, площа якого становить 7890,7 кв.м. включно з площадкою для стоянки сільськогосподарської техніки площею 3250 кв.м., яка відноситься до інженерних споруд та не є об`єктом оподаткування.
Згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 провадження у справі відкрито.
Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.
23.03.2020 Головним управлінням ДПС у м.Києві подано відзив на позовну заяву (за вх.№39659/20), у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 та від 27.03.2019 №0019856-1310-2652 прийняті відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та не житлової нерухомості.
13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-ІХ (далі - Закон №2825-ІХ), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.
Відповідно до статті 1 Закону №2825-ІХ Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2825-ІХ установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
Положеннями Закону №2825-ІХ, серед іншого вирішено передати на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами інших адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі тих, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною 1 статті 27, частиною 3 статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Наказом від 16.09.2024 року №399 ДСА України затверджений Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах.
На підставі пункту другого розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825-ІХ, за результатами автоматизованого розподілу, справу передано на розгляд Житомирському окружному адміністративному суду.
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2025 року головуючим суддею для розгляду даної адміністративної справи визначено суддю Горовенко А.В.
Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 прийнято до провадження дану адміністративну справу та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08 травня 2025 року Головним управлінням ДПС у м.Києві, як відокремленим підрозділом ДПС, подано до Житомирського окружного адміністративного суду додаткові пояснення (за вх. №37775/25), у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своєї правової позиції зазначає аргументи аналогічні, викладеним Головним управлінням ДПС у м.Києві у відзиві на позовну заяву від 23.03.2020 (за вх.№39659/20). 
Відповідно до ухвали суду від 29.04.2026 судом з власної ініціативи замінено відповідача у справі - Головне управління ДПС у м.Києві (код ЄДРПОУ 43141267) на його правонаступника - Головне управління ДПС у м.Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ 44116011)
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до п.1.1. Договору купівлі-продажу від 15.11.2005, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г., за реєстровим №8226, "Продавець" - Приватне підприємство Техноторгсервіс" передав, а "Покупець" - ОСОБА_1 прийняла у власність 53/100 (п`ятдесят три сотих) частин комплексу, що розташований за адресою: вул.Фрунзе, будинок б/н, село Погреби, Броварський район, Київська область (надалі - Об"єкт продажу) та зобов`язується сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.
До складу Об`єкту продажу входить наступне нерухоме майно:
- насосна станція, загальною площею 21,3 кв.м. інв. №05009, позначена на плані земельної ділянки літерою "Г";
- підвальне сховище для ПММ, загальною площею 27,4 кв.м. інв. №05010, позначене на плані земельної ділянки літерою "Д";
- 1/2 (одна друга) частина площадки для стоянки с/техніки, площею 3250 кв. м., інв. №05023, позначена на плані земельної ділянки літерою "Т";
- приміщення для ремонту с/машин, загальною площею 865,1 кв.м., інв. №05002, позначене на плані земельної ділянки літерою "Б" (а.с.8-10, 11-12).
Згідно з витягом Броварського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11375820 від 28.07.2006 за позивачем з 28.07.2006 зареєстроване право власності на комплекс, загальною площею 7890,7 кв.м., частка власності 53/100, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13). 
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб"єкта від 16.11.2017 №104096550 ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу за реєстр. №8203 від 15.11.2005, є власником: 
- з 28.07.2006 комплексу, загальною площею 7890,7 кв.м., частка власності - 53/100, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-23).
Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 цього Кодексу прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у сумі розміром 66913,14 грн;
- від 27.03.2019 №0019856-1310-2652 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік у сумі розміром 77849,25 грн (а.с.25, 47).
Позивач звернулась до начальника Головного управління ДФС у м. Києві із заявою про проведення перерахунку суми податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017, 2018 роки, нарахованого згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 та від 27.03.2019 №0019856-1310-2652.
Листом від 09.07.2019 №80746/К/26-15-13-10-22 Головне управління ДФС у м.Києві повідомило позивача, що податкові повідомлення-рішення від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 та від 27.03.2019 №0019856-1310-2652 є діючими та винесені на підставі відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, відповідно до яких за ОСОБА_1 28.07.2006 зареєстроване право власності на комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7890,7 кв.м. Частка власності позивача - 53/100.
ОСОБА_1 роз"яснено право на оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному або судовому порядку та запропоновано звернутися до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з метою внесення змін коригування площі об"єкту (а.с.26-27). 
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Перевіряючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення на їх відповідність нормам податкового законодавства та вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Пунктом 266.3 ПК України встановлено: базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1); база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2).
Відповідачем визначено позивачу в 2017 та 2018 році грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 66913,14 грн та 77849,25 грн, відповідно, щодо нерухомого майна - комплексу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7890,7 кв.м. Частка власності позивача - 53/100 що становить - 4182,07 кв.м
Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, до складу якого віднесено, в тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункт 265.1.1 пункту 265.1 статті 265). Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки віднесений до місцевих податків.
Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Матеріали справи свідчать, що на території с.Погреби Броварського району Київської області встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік та 2018 рік у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, за 1 кв.м бази оподаткування на кожний рік що становить: на 2017 рік - 16 грн за 1 кв.м.; на 2018 рік - 18,62 грн за 1 кв.м., що сторонами не оспорються.
Відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до податкових повідомлень-рішень, за 2017 та 2018 роки ОСОБА_1 нарахований вказаний податок на об"єкт оподаткування:
- податкове повідомлення-рішення від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 на площу об"єкту 4182,07 кв.м. х 16 грн (0,5% х 3200,00 грн) = 66913,14 грн (сума податку за 2017 рік) (а.с.59); 
- податкове повідомлення-рішення від 27.03.2019 №0019856-1310-2652 на площу об"єкту 4182,07 кв.м. х 18,62 грн (0,5% х 3723,00 грн) = 77849,25 грн (сума податку за 2018 рік) (а.с.60).
Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади;) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі (підпункти "а"-"є").
Позивач зазначає, що база оподаткування визначена помилково, оскільки до неї включено площадку для стоянки сільськогосподарської техніки, яка є інженерною спорудою, оскільки у неї відсутній дах або інше перекриття чи накриття посилаючись на Державний класифікатор будівель та споруд ДК018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК018-2000 затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.
Змісту наведеного свідчить,, що до будівель віднесено власне будівлі різного призначення та підземні наземні приміщення. На думку суду, слід погодитись з доводами позивача, що стоянка сільськогосподарської техніки не відноситься до будівель нежитлової нерухомості в розумінні підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо від 16.11.2017 №104096550 позивач є власником 53/100 частин комплексу загальною площею 7890,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якої включено площу стоянки сільськогосподарської техніки.
Контролюючим органом на підставі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України податок визначено саме на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Оскільки суд дійшов висновку, що площадка для стоянки сільськогосподарської техніки не є об`єктом оподаткування, відповідно в цій частині грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке сплачується фізичними особами, які є власниками об"єктів нежитлової нерухомості, за 2017 та 2018 роки визначено позивачу необґрунтовано. При цьому судом взято до уваги, що за змістом підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України податок обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.11.2005 №8226 до складу комплексу відносяться: - насосна станція, загальною площею 21,3 кв.м. інв. №05009, позначена на плані земельної ділянки літерою "Г";
- підвальне сховище для ПММ, загальною площею 27,4 кв.м. інв. №05010, позначене на плані земельної ділянки літерою "Д";
- 1/2 (одна друга) частина площадки для стоянки с/техніки, площею 3250 кв. м., інв. №05023, позначена на плані земельної ділянки літерою "Т";
- приміщення для ремонту с/машин, загальною площею 865,1 кв.м., інв. №05002, позначене на плані земельної ділянки літерою "Б" (а.с.8-10, 11-12).
Наведений доказ контролюючим органом не враховано під час визначення грошового зобов`язання.
Рішенням Погребської сільської ради затверджено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2017 та 2018 роки за 1 кв. метр - 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, що сторонами не оспорюється.
Станом на 01.01.2017 розмір мінімальної заробітної плати становив 3200,00 грн. згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII, відповідно ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік становить 16 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування.
Станом на 01.01.2018 розмір мінімальної заробітної плати становив 33723,00 грн. згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII, відповідно ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік становить 18,62 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування.
Отже, нарахована сума податку на площу стоянки сільськогосподарської техніки становить:
- за 2017 рік - 52000,00 грн, виходячи з площі - 3250 кв. м. та ставки податку - 16грн, відповідно податкове повідомлення-рішення від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 підлягає скасуванню в частині визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання в розмір 52000,00грн;
- за 2018 рік - 60515,00 грн, виходячи з площі - 3250 кв. м. та ставки податку - 18,62грн, відповідно податкове повідомлення-рішення від 27.03.2019 №0019856-1310-2652 підлягає скасуванню в частині визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання в розмір 60515,00грн.
Варто наголосити, що з принципу (презумпції) правомірності дій платника податків року Європейський суд з прав людини вивів правило найбільш сприятливого тлумачення нормативно-правових актів. Так, у справі "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року ЄСПЛ визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення певного важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону"”, передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. ЄСПЛ наголосив, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків, національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. Однак у справі, що розглядається, органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати прибуткового податку.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень в частині визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі: за 2017 рік - 52000,00 грн; за 2018 рік - 60515,00грн.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
В силу приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 134, 139, 242-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,- вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби (вул.Шолуденка,33/19, м.Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві від 01.06.2018 №0082810-1310-2652 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у сумі розміром 52000,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві від 27.03.2019 №0019856-1310-2652 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у сумі розміром 60515,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м.Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 (сорок) коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено в повному обсязі 18 травня 2026 року.

Суддя А.В. Горовенко