ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 Справа № 914/3118/25 
за позовом: заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі
позивача: Львівської міської ради
до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Гаражне місто", м. Львів
про витребування майна (земельної ділянки) з чужого незаконного володіння

Суддя Коссак С.М. 
за участі секретаря Полюхович Х.М. 
За участю учасників справи: 
Від прокуратури: Машталяр Ю. - прокурор;
Від позивача: Цап П. - представник;
Від відповідача: Кость Ярина - представник
ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Господарського суду Львівської області через систему "Електронний суд" подано позовну заяву заступником керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі позивача Львівської міської ради до відповідача Обслуговуючого кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Гаражне місто", м. Львів про витребування з незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Гаражне місто" у комунальну власність Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2326702646101, номер запису про право власності: 41282705.
Також прокурор просить стягнути з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 27 683,08 грн., який обрахований із застосуванням коефіцієнту 0,8.
Ухвалою суду від 13.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 06.11.2025 року на 11:00 год. 
Рух справи відображено в ухвалах суду.
10.11.2025 року прокурором подано через систему «Електронний суд» відповідь на відзив за вх.№ 29898/25; 26.11.2025 року позивачем подано через систему «Електронний суд» відповідь на відзив за вх.№31545/25; 27.11.2025 року відповідачем подано через систему «Електронний суд» клопотання за вх.№ 31751/25 про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку з сімейними обставинами, відтак враховуючи думку присутніх прокурора та представника позивача у справі, керуючись приписами ст. 177, 183 ГПК України, суд постановив: в семиденний строк учасникам страви подати свої заперечення на відповіді на відзив; продовжити строк підготовчого провадження у даній справі на 30 днів; відкласти підготовче засідання на 17.12.2025 року о 10:30 год.
В судове засідання 19.02.2026 року прокурор явку забезпечив та не заперечив проти закриття провадження у справі та призначення розгляду справи по суті.
В судове засідання 19.02.2026 року позивач явку представника забезпечив, та не заперечив проти закриття провадження у справі та призначення розгляду справи по суті.
В судове засідання 19.02.2026 року відповідач явку представника забезпечив, який не наполягає на розгляді клопотання про зупинення провадження у справ за вх. № 5451/25 та клопотанні про зупинення провадження за вх.№29409/25, про що зазначено у відзиві на позовну заяву і просить суд їх не розглядати.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.03.2026 року.
В судовому засіданні 28.04.2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Аргументи прокуратури.
12.11.2020 року рішеннями Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №№ 4850, 4849, 4848, 4847, 4846, 4845 земельні ділянки площами: 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0170), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0171), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0172), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0173), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0174), 0,0605 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0175), Львівська область, м. Львів, (територія, що межує з Рясне-Руською сільською радою) передано у власність Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» для будівництва та обслуговування гаражів КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення із земель, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам. Пунктом 2 вищезазначених рішень, зобов`язано обслуговуючий кооператив змінити вид використання земельних ділянок з КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на КВЦПЗ 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу).
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.03.2021 року вищевказані об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки за вищезазначеними кадастровими номерами закрито, у зв`язку з об`єднанням. На підставі заяви голови кооперативу, 25.03.2021 року зареєстровано право власності ОК «ГБК «Гаражне місто» на об`єднану земельну ділянку за кадастровим номером: 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га.
Вважає, що відповідач є недобросовісним набувач, просить витребувати з незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» у комунальну власність Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2326702646101, номер запису про право власності: 41282705.
Аргументи позивача.
Позовні вимоги прокуратури підтримує. Зазначає, що в межі опрацювання містобудівної документації с. Рясне-Руське земельні ділянки з кадастровими номерами: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175, які об`єднані у земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, не входять, оскільки розташовані на території міста Львова. Згідно з містобудівною документацією м. Львова, а саме Генпланом м. Львова територія, на якій розміщена спірна земельна ділянка (утворена за наслідками об`єднання вищевказаних земельних ділянок), відноситься до території в межах території лугопарків (проектних), а також земельні ділянки з кадастровими номерами: 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137 500:12:005:0175, які об`єднані у земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, частково в межах охоронної зони ЛЕП. Земельні ділянки неправомірно вибули з власності територіальної громади.
Просить позов задоволити.
Аргументи відповідача
У позові просить відмовити.
Зазначає, що відповідно до статті 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.
Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами. Ні статтею 41 Земельного кодексу України, а ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено визначення точної кількості об`єктів, які мають бути збудовані (розміщені) на земельній ділянці, наданій для використання гаражно- будівельним кооперативом.
Стосовно відсутності містобудівної документації, то спірна земельна ділянка (кадастровий номер 4610137500:12:005:0189) передана відповідачу з дотриманням вимог статті 41 Земельного кодексу України, оскільки така передача відповідає усім актам містобудівної документації у м. Львові. Саме розташування спірної земельної ділянки у підзоні VI - периферійної зони з коефіцієнтом цінності 0.37, згідно зі схемою підзон за санітарно-гігієнічним регламентом зазначені земельні ділянки розташовані в межах СЗЗ від промислових об`єктів (САН-1) не передбачає можливості існування земель житлової та громадської забудови, а вимоги прокурора про витребування земельної ділянки у комунальну власність Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради не підлягають задоволенню.
Обставини, встановлені судом.
Львівською міською радою 14.02.2019 року прийнято ухвалу № 4647 від «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова», згідно з якою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова орієнтовною площею 209,0 га (території, які межують з Рясне-Руською сільською радою), у тому числі земельної ділянки № 15 площею 91,1650 га (кадастровий номер: 4610136300:06:012:0003), у тому числі площею 4,4411 га у межах червоних ліній вулиці (код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу), за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п. 1.13).
Пунктом 3 вказаної ухвали вирішено передати зазначену у пункті зокрема 1.13 цієї ухвали земельну ділянку №15 площею 91,1650 га (кадастровий номер: 4610136300:06:012:0003) комунальної власності Львівської міської ради до земель державної власності та пунктом 5 - рекомендувати Львівській обласній державній адміністрації розглянути питання прийняття зазначених земельних ділянок у державну власність з подальшою передачею цих земель у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради Яворівського району.
Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, 19.03.2019 року зареєстровано право комунальної власності Львівської міської ради на земельну ділянку за кадастровим номером: 4610136300:06:012:0003.
Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 23.08.2019 року №916/0/5-19 «Про прийняття земельних ділянок комунальної власності у державну власність», до земель державної власності із земель комунальної власності Львівської міської ради прийнято зокрема земельну ділянку площею 91,1650га (кадастровий номер: 4610136300:06:012:0003, КВЦПЗ - 16.00).
Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, 29.11.2019 року зареєстровано право державної власності Львівської обласної державної адміністрації на земельну ділянку за кадастровим номером: 4610136300:06:012:0003.
Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 15.12.2019 року №1483/0/5-19 «Про передачу земельних ділянок з державної власності у комунальну власність», передано до земель комунальної власності Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області земельні ділянки державної власності, серед яких зокрема земельна ділянка за кадастровим номером: 4610136300:06:012:0003.
Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 18.12.2019 року № 3365 «Про прийняття земельних ділянок у комунальну власність» прийнято у комунальну власність зокрема земельну ділянку за кадастровим номером: 4610136300:06:012:0003, 19.12.2019 року зареєстровано право комунальної власності.
Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області прийнято рішення 03.01.2020 року № 3432 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (при поділі)», яким надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 91,1650 га на 13 земельних ділянок.
Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 91,1650 га на 13 земельних ділянок, серед яких зокрема земельна ділянка № 7 площею 21,8466 га кадастровий номер: 4610136300:06:012:0008.
Пунктом 9 рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4194 від 11.09.2020 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером: 4610136300:06:012:0008, площею 21,8466 га.
В подальшому, рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4584 від 22.10.2020, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером: 4610136300:06:012:0008, загальною площею 21,8466 га на 190 земельних ділянок, серед яких зокрема земельні ділянки: площею 0,0605га за кадастровим номером:4610137500:12:005:0175; площею 0,1000га за кадастровим номером:4610137500:12:005:0174; площею 0,1000га за кадастровим номером:4610137500:12:005:0173; площею 0,1000га за кадастровим номером:4610137500:12:005:0172; площею 0,1000га за кадастровим номером:4610137500:12:005:0171; площею 0,1000 га за кадастровим номером: 4610137500:12:005:0170.
23.10.2020 року зареєстровано право власності Рясне-Руської сільської ради на вищевказані земельні ділянки за кадастровими номерами: - 4610137500:12:005:0170; - 4610137500:12:005:0171; - 4610137500:12:005:0172; - 4610137500:12:005:0173; - 4610137500:12:005:0174; - 4610137500:12:005:0175.
11.11.2020 року до Рясне-Руської сільської ради надійшло звернення ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» про передачу у власність обслуговуючого кооперативу земельних ділянок площею 0,0605 га, площею 0,1000 га, площею 0,1000 га, площею 0,1000 га, площею 0,1000 га, площею 0,1000 га. До звернення кооперативу долучено витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 (підписанта звернення) та ID картка громадянина України.
Звернення кооперативу не містять цілі та прохання передачі земельної ділянки - для гаражного будівництва. В зверненні та доданих документах відсутні будь-які документи щодо юридичної особи заявника, підписантів та членів, обґрунтування (розрахунок) щодо необхідності виділення членам кооперативу відповідної земельної ділянки відповідної площі. Також, відсутні графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок.
12.11.2020 року рішеннями Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №№ 4850, 4849, 4848, 4847, 4846, 4845 земельні ділянки площами: 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0170), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0171), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0172), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0173), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0174), 0,0605 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0175), Львівська область, м. Львів, (територія, що межує з Рясне-Руською сільською радою) передано у власність Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» для будівництва та обслуговування гаражів КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення із земель, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам.
Пунктом 2 вищезазначених рішень, зобов`язано обслуговуючий кооператив змінити вид використання земельних ділянок з КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на КВЦПЗ 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу).
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.03.2021 року вищевказані об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки за вищезазначеними кадастровими номерами закрито, у зв`язку з об`єднанням. На підставі заяви голови кооперативу, 25.03.2021 року зареєстровано право власності ОК «ГБК «Гаражне місто» на об`єднану земельну ділянку за кадастровим номером: 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га.
Згідно інформації Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР, земельні ділянки з кадастровими номерами 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175 відповідно до генерального плану міста Львова (основне креслення масштабу 1:10 000), затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 року № 3924, розташовані в межах території лугопарків (проектних), а також земельні ділянки з кадастровими номерами: 4610137500:12:005:0172, 4610137 500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137 500:12:005:0175 частково в межах охоронної зони ЛЕП.
Відповідно до плану зонування території Шевченківського району, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 21.05.2015 року №4657, за функціональним регламентом (базове зонування) функціональне зонування земельних ділянок з кадастровими номерами: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175 не визначене. Згідно зі схемою зонування за планувальним регламентом плану зонування території Шевченківського району вказані земельні ділянки розташовані в межах підзони VI - периферійної зони з коефіцієнтом цінності 0.37, згідно зі схемою підзон за санітарно-гігієнічним регламентом зазначені земельні ділянки розташовані в межах СЗЗ від промислових об`єктів (САН-1) та земельні ділянки з кадастровими номерами: 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175 частково в межах охоронної зони ЛЕП, а також усі зазначені земельні ділянки розташовані поза межами підзон за інженерно-геологічним, історико- архітектурним та природно-заповідним регламентами.
В межі опрацювання містобудівної документації с. Рясне-Руське земельні ділянки з кадастровими номерами: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175 не входять, оскільки розташовані на території міста Львова.
Ухвалою Львівської міської ради від 29.12.2020 року №6 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади», Львівську міську раду визначено правонаступником прав та обов`язків місцевих рад, які приєднуються до Львівської територіальної громади.
Ухвалою №7 від 29.12.2020 року Рясне-Руську сільську раду припинено шляхом приєднання до Львівської міської ради.
Відтак, 29.11.2020 року повноваження Рясне-Руської сільської ради закінчились, а її правонаступником стала Львівська міська рада.
Враховуючи, що земельні ділянки кадастрові номери 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175, які в подальшому були об`єднанні у земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, були сформовані як об`єкт цивільних права, а надалі згідно з рішеннями Рясне-Руської сільської ради №№ 4850, 4849, 4848, 4847, 4846, 4845 від 12.11.2020 передані у приватну власність ОК «ГБК «Гаражне місто» та право власності ОК «ГБК «Гаражне місто» на ці земельні ділянки зареєстровано 18.11.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що здійснено відповідний запис, тобто відповідач став фактичним володільцем земельних ділянок кадастрові номери 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175, які в подальшому були об`єднанні у земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189.
Згідно з містобудівною документацією м. Львова, а саме Генпланом м. Львова територія, на якій розміщена спірна земельна ділянка (утворена за наслідками об`єднання вищевказаних земельних ділянок), відноситься до території в межах території лугопарків (проектних), а також земельні ділянки з кадастровими номерами: 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137 500:12:005:0175, які об`єднані у земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, частково в межах охоронної зони ЛЕП.
14.02.2019 Львівською міською радою беручи до уваги ухвали міської ради від 16.11.2017 № 2588 «Про затвердження меморандуму про порозуміння між Львівською міською радою та Рясне-Руською сільською радою» та від 07.12.2017 № 2677 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 14.07.2015 №4968 та від 01.10.2015 № 5143», звернення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району від 17.12.2018 № 1132, прийнято ухвалу № 4647 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова», згідно з якою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова орієнтовною площею 209,0 га (території, які межують з Рясне-Руською сільською радою), зокрема земельної ділянки № 15 площею 91,1650 га (кадастровий номер 4610136300:06:012:0003), у тому числі площею 4,4411 га - у межах червоних ліній вулиці, (код КВЦПЗ 16.00 - землі запасу) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, (п.1.13).
Пунктом 3 вказаної ухвали вирішено передати зазначені землі комунальної власності Львівської міської ради, в тому числі передбачену у пункті 1.13 цієї ухвали земельну ділянку № 1Б площею 91,1650 га (кадастровий номер 4610136300:06:012:0003), до земель державної власності та пунктом 5 - рекомендувати Львівській обласній державній адміністрації розглянути питання прийняття зазначених земельних ділянок у державну власність з подальшою передачею цих земель у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради Яворівського району.
Згідно з даними Державного реєстру прав на нерухоме майно, 19.03.2019 зареєстровано право комунальної власності Львівської міської ради на земельну ділянку кадастровий номер 4610136300:06:012:0003.
Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 23.08.2019 № 916/0/5-19 «Про прийняття земельних ділянок комунальної власності у державну власність», до земель державної власності із земель комунальної власності Львівської міської ради прийнято, зокрема, земельну ділянку площею 91,1650 га (кадастровий номер 4610136300:06:012:0003, КВЦПЗ -16.00). 
29.11.2019, відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, зареєстровано право державної власності Львівської обласної державної адміністрації на земельну ділянку кадастровий номер 4610136300:06:012:0003.
Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 13.12.2019 № 1483/0/5-19 «Про передачу земельних ділянок з державної власності у комунальну власність», передано до земель комунальної власності Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області земельні ділянки державної власності, серед яких і земельна ділянка з кадастровим номером 4610136300:06:012:0003.
23.10.2020 зареєстровано право власності Рясне-Руської сільської ради на вищевказані земельні ділянки кадастрові номери: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175.
18.11.2020 зареєстровано право приватної власності ГБК «Гаражне місто» на вищевказані земельні ділянки кадастрові номери: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175.
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.03.2021 вищевказані об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки кадастрові номери: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175 закрито, у зв`язку з об`єднанням.
В подальшому, 25.03.2021 зареєстровано право власності ГБК «Гаражне місто» на об`єднану земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га на підставі заяви голови кооперативу. Вищевказане підтверджується також інформацією Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Львівській області, наданою листом №32-13-0.91-2032/15-23 від 10.07.2023.
Норми права та мотиви суду.
Щодо порушення інтересів держави та наявності підстав для звернення прокурора.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави, у випадках, передбачених законом (ч. 1).
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Як роз`яснив Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.
Щодо обґрунтування правових підстав для представництва інтересів держави, наведених в позовній заяві, необхідно наголосити на тому, що Верховний Суду постанові від 08.02.2019 у справі № 915/20/18 зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до іх компетенції, а також захист і прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загально державного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до іх відання.
При цьому, органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 по справі №469/1044/17 погодила з аргументами прокурора щодо можливості здійснення представництва територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування та визнала не обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що прокурор не може представляти інтереси територіальної громади, бо вони не є державними. Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави.
Виходячи із наведеного, «державним» (суспільним, публічним) інтересом для звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності.
Порушення інтересів держави в даному випадку полягає у протиправному, в порушення вимог законодавства, вибутті з комунальної власності земельної ділянки.
Зволікання у зверненні Львівської міської ради до суду із заявою про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки обмежує як Український народ загалом (стаття 13 Конституції України), так і територіальну громаду м. Львова правомочностей власника земельної ділянки в тому обсязі, який їй дозволяє іі статус як об`єкта комунальної власності. В цьому контексті в сфері вказаних правовідносин важливу роль відіграє конституційне положення про те що, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, іх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14,19 Конституції України).
Отже, правовідносини, пов`язані з витребуванням земельної ділянки з чужого незаконного володіння становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а бездіяльність Львівської міської ради, такому «суспільному», «публічному» інтересу не відповідає.
За таких обставин у даній справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою про витребуванням земельної ділянки з чужого незаконного володіння є задоволення суспільної потреби у відновленні правомочностей Львівської міської ради як власника земельної ділянки та захист суспільних інтересів загалом.
Слід зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» суд категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес».
Відтак, у даній справі позивачем слід вважати територіальну громаду міста Львова в особі Львівської міської ради, оскільки відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. В той же час сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від іх імені та в іх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 сам факт не звернення до суду уповноваженим органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у органів прокуратури виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Львівська міська рада відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від ii імені та в ii інтересах функції i повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права власності на землю, що є комунальною власністю.
Виходячи з п. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам належить право власності на землю, нерухоме майно тощо, а відповідно до п.5 ст. 60 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Листом на адресу Львівської міської ради № 14.51/04-14-6725вих-25 від 09.09.2025 Франківська окружна прокуратура м. Львова повідомила про порушення інтересів територіальної громади м. Львова внаслідок протиправного набуття у власність Обслуговуючим кооперативом «Гаражно - будівельний кооператив «Гаражне місто» земельної ділянки кадастровий номер 4610137500:12:005:0189.
Листом Львівської міської ради у листі №2901-вих-133199 від 16.09.2025 надано інформацію про те, що Львівська міська рада позбавлена можливості виступати самостійним позивачем у судових справах із Документ сформований в системі «Електронний суд» 07.10.2025 35 позовними вимогами про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, які вибули з власності територіальної громади на підставі рішень Рясне- Руської сільської ради.
Відтак прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Львівської міської ради
Щодо способу захисту.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі №925/1265/16) (п.9.21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.201 8 у справі №338/180/1 7 (провадження №14-144цс18), від 11.09.201 8 у справі №905/1926/1 6 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження №12-14звг19)).
При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (п.9.23). 
Як встановлено судом право власності відповідача ОК "Гаражно-будівельний кооператив "Гаражне місто" на об`єднану земельну ділянку за кадастровим номером: 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з реєстру: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2326702646101, номер запису про право власності: 41282705.
Відтак належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача у даній справі має бути віндикаційний позов. Такий спосіб захисту є найбільш ефективним засобом (способом), оскільки призводить до потрібних результатів, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, а саме у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2025 року у справі №914/1334/22, колегія суддів зазначила, що «серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 52 ЗК України). Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна. (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18).
Прокурором обрано спосіб захисту шляхом витребування майна у недобросовісного набувача, як слідує з підстав позову.
Щодо суті спору
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних (а так само інших зобов`язальних) відносин, і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У такому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною правочину, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, визначених частиною першою статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
ВП ВС у п.81,82 постанови від 18 лютого 2026 року у справі №911/969/24 зазначила, що Верховний Суд (як Велика Палата, так і касаційні суди - цивільний, господарський і адміністративний) у своїх численних рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що однією з основних засад цивільного законодавства є добросовісність, а дії учасників цивільних (господарських) правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. У зв`язку із цим Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується принципу venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), який базується на давньоримській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Основою цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
У країнах загального права діє доктрина estoppel, відповідно до якої сторона не може посилатися на право або вимогу, якщо її попередня поведінка створила в іншої сторони обґрунтоване уявлення про відмову від такого права або про інший правовий стан, і ця інша сторона діяла, покладаючись на таку поведінку. У німецькому праві споріднені висновки випливають із принципу добросовісності (Treu und Glauben) та доктрини Verwirkung, згідно з якою право не підлягає судовому захисту, якщо управнена сторона протягом тривалого часу не здійснювала його, створивши тим самим у зобов`язаної сторони обґрунтоване переконання, що таке право більше не буде реалізоване. Французький принцип loyaute contractuelle, що вимагає від сторін послідовної, чесної та передбачуваної поведінки під час здійснення договірних прав і обов`язків (при цьому Касаційний суд Франції прямо застосовує принцип nul ne peut se contredire au detriment d'autrui - ніхто не може суперечити собі на шкоду іншому). Таким чином, висновок про те, що сторона не може після тривалого прийняття певного правового стану посилатися на протилежну правову позицію, відповідає загальновизнаному в сучасному приватному праві стандарту добросовісності та правової визначеності.
Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала, що для розкриття критерію пропорційності велике значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 46.1)).
Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках.
Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції (далі - Перший протокол) та утворюють "трискладовий тест", за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.
У статті 1 Першого Протоколу містяться три норми: 1) кожна особа має право мирно володіти своїм майном; 2) позбавлення власності є допустимим винятково в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; 3) держава має повноваження вводити у дію закони, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном: а) відповідно до загальних інтересів; б) для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
ЄСПЛ визначає найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу законність будь-якого втручання державного органу у право на мирне володіння майном, тобто його відповідність національному законодавству та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "East/West Alliance Limited v. Ukraine").
Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.
Достатньо докладно стандарт верховенства права та пропорційність як його складова частина висвітлені у практиці ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі "Fressoz and Roire V. France" ЄСПЛ зазначає, що "необхідність" будь-якого обмеження реалізації права завжди має бути обґрунтованою. Відсутність такого мотивування - прояв свавілля держави. У цьому рішенні ЄСПЛ вказав на неприпустимість свавільного втручання держави у права людини без нагальної на то потреби. Звичайно, насамперед уповноважені органи державної влади повинні оцінювати, чи наявна реальна суспільна потреба, яка виправдовує таке обмеження.
Вирішувати питання про пропорційність чи непропорційність обмеження прав людини має суд, адже судова влада - політично нейтральна гілка влади, покликана урівноважувати інші гілки влади у цьому напрямі.
Обмеження прав повинно відповідати легітимній меті. Така мета зумовлена потребою захистити певні найбільш важливі для держави блага та принципи. Втручання у права має відповідати вимогам співмірності.
Співмірність означає, що характер та обсяг втручання держави у права має бути не самоціллю, а засобом для захисту необхідного суспільного блага. Таке тлумачення не повинно бути самоціллю, воно має бути необхідним - безальтернативним та достатнім - а не надмірним. Співмірність є найбільш складним критерієм для вирахування та встановлення. Обмеження прав часто є законним і відповідає легітимній меті, але характер такого обмеження є надмірним.
Таким чином, можна зазначити, що лише при дотриманні всіх критеріїв трискладового тесту можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. У свою чергу, з позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи. В одному випадку обмеження є пропорційним, а в іншому - те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.
У практиці ВС сформовані такі критерії недобросовісності: 1) порушення імперативних норм права виключає добросовісність: абсолютна заборона закону не може бути спростована добросовісністю; 2) якщо не порушуються імперетавні норми, про те дії є зловживанням права, добросовісність відсутня. Недопустимість зловживання правом поширюється як на особу, яка посилається на добросовісність, а також її контрагента. Зловживанню правом можна протиставити добросовісність; 3) заборона суперечливої поведінки (доктрина venire contra factum proprium) може спростовувати добросовісність. «В основі знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У постанова ВП ВС від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 зазначено, що вирішуючи питання про витребування земельної ділянки, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права. Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обовязків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункти 37, 38), від 6 липня 2022 рокуу справі № 914/2618/16 (пункт 52), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20(пункт 40),).
Земельний кодекс України, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, у ст. 41 встановлював, що гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.
Відтак, гаражно-будівельним кооперативам земельні ділянки для гаражного будівництва можуть передаватись виключно у разі наявності затвердженої містобудівної документації та відповідно встановлення останньою можливості передачі земельної ділянки для будівництва гаражів.
Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій. До видів містобудівної документації відносяться: генеральний план населеного пункту, план зонування території, детальний план території. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ст. 17 вищевказаного Закону). При цьому, план зонування та детальний план території розробляються на основі та уточнюють генеральний план.
Водночас, рішеннями Рясне-Руської сільської ради №№ 4850, 4849, 4848, 4847, 4846, 4845 від 12.11.2020, відповідачу передано у власність земельні ділянки за категорією земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яким присвоєно код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства без затвердження містобудівної документації, що прямо суперечить ст. 41 ЗК України.
Судом встановлено, що 12.11.2020 рішеннями Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №№ 4850, 4849, 4848, 4847, 4846, 4845 земельні ділянки площами: 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0170), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0171), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0172), 0,1000 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0173), 0,1000 га (кадастровий номер:4610137500:12:005:0174), 0,0605 га (кадастровий номер: 4610137500:12:005:0175), Львівська область, м. Львів передано у власність Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» для будівництва та обслуговування гаражів КВЦПЗ 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення із земель, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам.
Пунктом 2 вищевказаних рішень, зобов`язано ОК «ГБК «Гаражне місто» змінити вид використання земельних ділянок з КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на КВЦПЗ 12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу).
18.11.2020 зареєстровано право приватної власності ОК «ГБК «Гаражне місто» на вищевказані земельні ділянки кадастрові номери: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175.
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.03.2021 вищевказані об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки кадастрові номери: 4610137500:12:005:0170, 4610137500:12:005:0171, 4610137500:12:005:0172, 4610137500:12:005:0173, 4610137500:12:005:0174, 4610137500:12:005:0175 закрито, у зв`язку з об`єднанням.
В подальшому, 25.03.2021 зареєстровано право власності ОК «ГБК «Гаражне місто» на об`єднану земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га на підставі заяви голови кооперативу. Вищевказане підтверджується також інформацією Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Львівській області, наданою листом №32-13-0.91-2032/15-23 від 10.07.2023.
Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010, для будівництва індивідуальних гаражів та для колективного гаражного будівництва надаються земельні ділянки з кодом КВЦПЗ 02.05 та 02.06 відповідно, що належать до земель категорії - землі житлової та громадської забудови.
Відтак, гаражно-будівельним кооперативам, в порядку ст. 41 ЗК України, земельні ділянки можуть надаватись лише для гаражного будівництва і лише з цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови.
Водночас, рішеннями Рясне-Руської сільської ради №№ 4850, 4849, 4848, 4847, 4846, 4845 від 12.11.2020, відповідачу передано у власність земельні ділянки за категорією земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яким присвоєно код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про кооперацію» земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих йому в оренду або придбаних ним у власність. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність із земель державної або комунальної власності відповідно до закону.
Кооперативи придбавають земельні ділянки відповідно до Земельного кодексу України.
Суд доходить висновку, що має місце порушення імперативної норми права - ст.41 ЗК України, що виключає добросовісність набувача земельної ділянки ОК ГБК «Гаражне місто».
Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» згідно Витягу з ЄДРЮО, ФОП та ГФ, реєстраційний номер справи 1004155185316, зареєстровано 11.11.2020 року, номер запису 1004151020000051853. Засновниками (учасниками) кооперативу є 3 особи.
11.11.2020 року керівником ОК «ГБК «Гаражне місто» подано сільському голові Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області звернення про можливість передачі у власність кооперативу земельних ділянок 0,0605 га та 5 земельних ділянок площею 0,1000 га. 
Як слідує із змісту звернення та преамбули рішення сільської ради, підтверджуючі документи про кількість членів кооперативу на час виділення земельних ділянок та обгрунтування необхідності передачі гаражному кооперативу саме такої кількості земельних ділянок відсутні. 
Відповідно до ст.2 Закону України «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Відповідно до ст.6 цього ж закону кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про кооперацію» чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи. При створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами.
Згідно наявного у справі протоколу №1 установчих зборів засновників ОК «ГБК «Гаражне місто» від 10.11.2020 року, згідно п.2 якого створено кооператив, у зборах брало участь 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Пунктом 3 затверджено Статут кооперативу. 
Відповідно до ст.11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.
Доказів про членство в кооперативі інших осіб як на час надання земельних ділянок, так і в подальшому під час розгляду справи суду не надано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18 вказано, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону. Крім того, у постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 916/1533/21 зазначено, що у спорах про витребування лісогосподарських земельних ділянок добросовісність набувачів підлягає обґрунтованому сумніву з огляду на те, що вони не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ліс і ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону.
При цьому, слід звернути увагу, що при визначенні розміру земельної ділянки, необхідної для здійснення гаражного будівництва в розрахунку на 1 члена, варто взяти до уваги ст. 121 Земельного кодексу України, згідно якої норма безоплатної приватизації землі на 1 особу для будівництва індивідуальних гаражів становить - не більше 0,01 га.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про кооперацію» метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Основними завданнями кооперації є: підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб`єктів господарювання; залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах; сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства.
Відповідно до п. 2.1 Статуту обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто», метою кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб переважно членів кооперативу. Основними видами діяльності Відповідача відповідно до п. 2.2. Статуту, зокрема є: - будівництво, ремонт та експлуатація гаражів, в тому числі і багатоповерхових, для зберігання автотранспортних засобів членів Кооперативу; - акумуляція фінансових коштів і матеріальних ресурсів членів Кооперативу для вирішення статутних положень та завдань; - будівництво об`єктів обслуговування наземного транспорту; - інформаційно-консультативні послуги членам Кооперативу; - участь у створенні суб`єктів господарської діяльності, якщо це не суперечить Статуту Кооперативу та чинному законодавству України; - участь в інвестуванні будівництва гаражів за рахунок пайових внесків членів Кооперативу, асоційованих членів Кооперативу та кредитних ресурсів; - проведення діяльності, на яку Кооператив має право відповідно до мети створення Кооперативу та вимог чинного законодавства України, у тому числі здійснення заходів щодо оренди чи приватизації земельної ділянки, яка виділена Кооперативу для використання; - забезпечення реєстрації членів Кооперативу, а також а також їх права власності на особисті гаражі (бокси) та частку Кооперативного майна; - допоміжне обслуговування наземного транспорту; - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів членів кооперативу; - підвищення життєвого рівня членів Кооперативу, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; - створення системи економічної і соціальної самодопомоги членів Кооперативу; тощо.
Засновниками та членами кооперативу є 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тобто загальна площа земельної ділянки, яка могла бути надана безоплатно у власність вказаним особам становить 0,03 га.
Суд погоджується з доводами прокуратури та позивача, що звертаючись до органу місцевого самоврядування ОК «ГБК «Гаражне місто» просив передати у власність кооперативу 6 земельних ділянок загальною площею 0,5605 га, що безумовно свідчить про завідомо незаконне бажання відповідача отримати у власність вказані земельні ділянки, очевидно не для задоволення мінімальних соціальних потреб. 
У постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №369/1457/22 суд, аналізуючи добросовісність дій відповідача при набутті у власність земельної ділянки, зазначив, що «відповідачка, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу перед набуттям права власності на земельну ділянку, повинна була знати про її належність до земель оборони. ОСОБА_1 повинна була враховувати можливі обмеження щодо використання таких земель, неможливість їх набуття в рамках цивільно-правової угоди, а отже мала можливість утриматися від її укладення».
Суд доходить висновку, враховуючі стислі терміни розгляду питання про створення кооперативу, його реєстрації, звернення до органу місцевого самоврядування про виділення значної кількості земельних ділянок на трьох осіб без обгрунтування такої необхідності та відсутності списку членів кооперативу, прийняття відповідного рішення без проходження процедури його погодження, суперечить меті та завданням створення кооперативу, а відтак такі дії оцінюються як зловживанням правом, де відсутня добросовісність отримання земельних ділянок саме з метою задоволення потреб кооперативу і для статутних цілей і мети його створення. Недопустимість зловживання правом поширюється як на особу, яка посилається на добросовісність, а також її контрагента.
Як зазначено у п.3.1. Статуту ОК «ГБК «Гаражне місто» кооператив має право здійснювати господарську діяльність, спрямовану на обслуговування своїх членів, відповідно до чинного законодавства України придбавати, відчужувати, брати в оренду рухоме та нерухоме майно, необхідне для його діяльності, бути власником майна, набутого на законних підставах.
Суд, аналізуючи питання добросовісності чи недобросовісності набуття майна, звертає увагу на теоретичні та практичні аспекти розуміння цих понять, зазначений у судові практиці та доходить висновку: 1) порушення імперативних норм права виключає добросовісність: абсолютна заборона закону не може бути спростована добросовісністю; 2) якщо не порушуються імперативні норми, про те дії є зловживанням права, добросовісність відсутня. Недопустимість зловживання правом поширюється як на особу, яка посилається на добросовісність, а також її контрагента. Зловживанню правом можна протиставити добросовісність; 3) заборона суперечливої поведінки (доктрина venire contra factum proprium) може спростовувати добросовісність. «В основі знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
На підставі наведеного вище, суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідачем не наведено належних та допустимих доказів добросовісного набуття у власність земельних ділянок для задоволення потреб гаражно-будівельного кооперативу.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір у справі покласти на відповідача.
Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд
Ухвалив:
1. Позов задоволити.
2. Витребувати з незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» (79039, м. Львів, вул. Т.Шевченка, 200/3, код ЄДРПОУ 43999154) у комунальну власність Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради (79006, пл. Ринок, 1, м. Львів, , код ЄДРПОУ 04055896) земельну ділянку кадастровий номер 4610137500:12:005:0189, площею 0,5605 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2326702646101, номер запису про право власності: 41282705. 
3. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Гаражне місто» 79039, м. Львів, вул. Т.Шевченка, 200/3, код ЄДРПОУ 43999154) на користь Львівської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910031) судовий збір у розмірі 27 683,08 грн. 
Рішення набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення складено та підписано 08.05.2026 року.

Суддя Коссак С.М.