ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Чернівці
справа № 725/7853/24
провадження № 22-ц/822/640/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І.
за участю секретаря судових засідань Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач –  ОСОБА_2 
третя особа – Служба у справах дітей Чернівецької міської ради
апеляційна скарга  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 26 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод та визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини,
головуюча в суді першої інстанції суддя Федіна А. В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод та визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини.
Просила суд:
1) Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
2) Визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :
а) систематичні побачення з онукою та проведення вихідних днів за таким графіком:
– у період з першої та третьої п`ятниці місяця по першу та третю неділю місяця з 16 години 00 хвилин п`ятниці до 16 години 00 хвилин неділі, дитина проводить час за адресою; АДРЕСА_1 (дитину буде забирати дідусь із бабусею);
– проведення весняних канікул у бабусі і дідуся за адресою: АДРЕСА_1 ;
– проведення одного місяця літніх канікул за адресою: АДРЕСА_1 ;
– у випадку хвороби дитини під час вказаних днів побачень із бабусею, ці дні переносяться на іншу дату, але не менше загальної кількості днів побачень;
– у день побачення з онукою, бабуся має право забирати доньку з школи особисто, за попереднім повідомленням про це батька дитини;
б) необмежене спілкування дитини засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережі Інтернет.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з донькою позивачки – ОСОБА_5 . Під час вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, а відповідач привіз свою однорічну доньку ОСОБА_4 на виховання позивачці як бабусі, а також її молодшій доньці ОСОБА_6 .
Відтак, у період з 21 жовтня 2017 року по 28 грудня 2023 року дівчинка постійно проживала в селі Текуча Косівського району Івано-Франківської області, в родині молодшої доньки позивачки та разом зі своїми бабусею і дідусем – ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . За цей час дівчинка мала тісний психологічний зв`язок із бабою, виявляла прихильність до родини, в якій зростала. При цьому відповідач донькою не цікавився, рідко відвідував її, а коли приїжджав, то влаштовував скандали, внаслідок чого дитина отримувала психологічну травму.
Розпорядженням Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області № 346-К від 01 грудня 2021 року призначено ОСОБА_8 опікуном над малолітньою ОСОБА_4 , а висновком Яблунівської селищної ради від 12 жовтня 2022 року було визначено час та дні спілкування відповідача з дитиною. Натомість відповідач встановленого графіку не дотримувався.
Під час примусового виконання судового рішення державним виконавцем, 28 грудня 2023 року відповідач забрав малолітню ОСОБА_4 , і з того часу сторони не могли налагодити спосіб участі бабусі у вихованні онуки. Зокрема, вони неодноразово зверталися до соціальних служб, Служби у справах дітей Чернівецької міської ради та психолога.
Рішенням Чернівецької міської ради від 09 липня 2024 року № 451/14 було встановлено дні побачень із дитиною, натомість відповідач встановленого графіку не дотримувався, під час зустрічей ображав та принижував позивачку, обливав невідомою рідиною.
Досудовий спосіб врегулювання спору не мав позитивних наслідків, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом.
Позивачка також зазначала, що вона має всі необхідні побутові умови для забезпечення перебування дитини разом із нею, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, шкідливих звичок не має, до юридичної відповідальності не притягувалася, за станом здоров`я спроможна займатися вихованням дівчинки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від 29 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 .
Визначено ОСОБА_1 наступний графік побачень із дитиною:
– систематичні побачення щочетверга у період часу з 14 години 30 хвилин до 18 години 00 хвилин біля Кафедрального Собору Параскеви Сербської ( АДРЕСА_2 ) у присутності батька ОСОБА_2 ;
– необмежене спілкування дитини з бабусею засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, а також у режимі відеозв`язку через мережу Інтернет.
В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами існує тривалий конфлікт, який перешкоджає добровільному врегулюванню питання участі у вихованні дитини. Суд врахував положення статті 257 СК України, яка закріплює право бабусі та діда на спілкування з онукою, та необхідність втручання держави для захисту найкращих інтересів дитини. 
Суд виходив з того, що дитина з грудня 2023 року проживає разом із батьком після тривалого періоду проживання в родині бабусі та тітки. На момент розгляду справи (січень 2026 року) дівчинка вже адаптувалася до нових умов життя, відвідує школу та гуртки в місті Чернівці.
Відтак з урахуванням якнайкращих інтересів дитини суд вважав встановлення такого графіку спілкування, який би не порушував звичний розпорядок дня дитини та враховував її емоційний стан. 
При цьому суд врахував особисту думку малолітньої дитини, яка в судовому засіданні висловила прихильність до батька та небажання бачитися з бабусею через минулі конфлікти між дорослими. Суд дійшов висновку, що запропонований позивачкою графік (поїздки в іншу область на вихідні) стане надмірним тягарем для дівчинки, враховуючи її налагоджений побут, соціальні зв`язки за місцем проживання батька та необхідність дотримання режиму відпочинку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційні скарзі  ОСОБА_2 просить рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 26 січня 2026 року в частині встановлення способів участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та за неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до викладення у рішенні суду висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи.
Вважає, що суд першої інстанції всупереч вимогам статті 171 СК України не надав належної оцінки чітко висловленій думці малолітньої ОСОБА_4 , яка у присутності фахівця-психолога однозначно заявила про своє небажання спілкуватися з позивачкою. А відтак, встановлення обов`язкового графіка зустрічей за таких обставин фактично є формою психологічного насильства.
Стверджує, що оскаржуване рішення фактично неможливо виконати та створює загрозу для стабільного психоемоційного стану дитини. Скаржник зазначає, що він не має законних інструментів для примушення дитини на зустрічі проти її волі, а будь-яка спроба фізичного примусу неминуче призведе до стресу у дитини.
Зауважує, що суд не врахував попередню протиправну поведінку позивачки та її родини, які протягом тривалого часу (до листопада 2023 року) незаконно утримували дитину, що і стало першопричиною нинішнього ставлення дівчинки до бабусі.
Також зазначає про порушення балансу між правом позивачки на спілкування із онукою та правом дитини на розвиток і відпочинок. Встановлений судом графік (щочетверга) припадає на єдиний вільний від занять у ліцеї, музичній школі та художній студії час, а отже, судове рішення фактично позбавляє дитину можливості для особистого емоційного.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, тоді як доводи апелянта не спростовують висновків суду.
Позивачка стверджує, що категорична відмова дитини від спілкування з бабусею не є її самостійною волею, а є наслідком впливу батька та психологічного тиску останнього, що призвело до відчуження онуки від родини.
Вважає, що встановлений судом мінімально спосіб участі бабусі у вихованні онуки є пропорційним заходом, який враховує інтереси дитини, її зайнятість та духовний розвиток, відповідаючи принципам справедливості та практиці Європейського суду з прав людини. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (том 1, а. с. 69).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_4 по лінії матері, яка померла у жовтні 2017 року.
Із долучених до позовної заяви документів також встановлено, що ОСОБА_1 та  ОСОБА_7 (бабуся та дід  ОСОБА_4 ) перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільно проживають на АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебувають, станом на 12 лютого 2024 року до кримінальної відповідальності не притягуються, незнятої чи непогашеної судимості не мають та в розшуку не перебувають (том 1, а. с. 8-9, 11-12, 15, 18-20)
Як встановлено судами між сторонами у справі № 725/7853/24 наявний спір про визначення місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 347/1924/20 рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 25 червня 2021 року в частині вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини у ОСОБА_8 та передання її батькові за місцем його проживання залишено без змін. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог за зустрічним позовом, апеляційний вважав правильними висновки суду першої інстанції про те, що батько дитини має переважне право перед тіткою на особисте виховання дитини і спільне проживання із нею.
Постановою Верхового Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2023 року у справі № 347/1924/20 рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 25 червня 2021 року в частині вирішення вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської об`єднаної територіальної громади, про відібрання малолітньої дитини та постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року залишено без змін; поновлено виконання рішення суду Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 червня 2021 року в частині вирішення вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 у ОСОБА_8 (том 1, а. с. 79 - 86).
Судами у справі № 347/1924/20 встановлено наступні обставини, які мають значення для вирішення цього спору:
– ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно актового запису виконавчого комітету Текучанської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 23 жовтня 2017 року №8;
– після смерті ОСОБА_5 дитина проживала разом з тіткою та бабусею у селі Текуча Косівського району Івано-Франківської області;
– ОСОБА_2 позитивно характеризується, є власником квартири, займає посаду настоятеля в храмі Різдва Христового села Глибочок Сторожинецького району Чернівецької області, виконує роботу військового священника (капелана).
Постановою Головного державного виконавця Косівського відділу ДВС у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03 січня 2024 року закінчено виконавче провадження № 70907355 з примусового виконання вказаного вище рішення суду про відібрання дитини ОСОБА_4 у ОСОБА_8 та передачу її батькові ОСОБА_2 за його місцем проживання: АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 89).
З висновку Чернівецького міського центру соціальних служб за результатами спільної роботи із родиною ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що у центрі було проведено дві зустрічі за участі малолітньої ОСОБА_4 , її батька та бабусі. Під час вказаних зустрічей фахівцями центу спостерігались складні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що супроводжувалось взаємними образами у присутності дитини. Водночас ОСОБА_1 проявляла симпатію до своєї онуки та пробувала налагодити зв`язок із нею (том 1, а. с. 23 - 25).
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09 липня 2024 року № 451/14 визначено участь у виховані дитини і встановлено порядок побачення ОСОБА_1 із малолітньою онукою ОСОБА_4 , а саме: щосуботи з 12 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, а всі інші дні за домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1, а. с. 22).
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 навчається у Чернівецькому ліцеї № 4 Чернівецької міської ради, Комунальній бюджетній установі «Музична школа № 2 міста Чернівців» та у вівторок та п`ятницю відвідує заняття Чернівецького обласного центру «Юність Буковини» (том 1, а. с. 99 - 100, 159)
Межі апеляційного перегляду справи
Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт п`ятий частини третьої стаття 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звертаючись із позовом у цій справі позивачка просила суд:
1) Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
2) Визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :
а) систематичні побачення з онукою та проведення вихідних днів за таким графіком:
– у період з першої та третьої п`ятниці місяця по першу та третю неділю місяця з 16 години 00 хвилин п`ятниці до 16 години 00 хвилин неділі, дитина проводить час за адресою; АДРЕСА_1 (дитину буде забирати дідусь із бабусею);
– проведення весняних канікул у бабусі і дідуся за адресою: АДРЕСА_1 ;
– проведення одного місяця літніх канікул за адресою: АДРЕСА_1 ;
– у випадку хвороби дитини під час вказаних днів побачень із бабусею, ці дні переносяться на іншу дату, але не менше загальної кількості днів побачень;
– у день побачення з онукою, бабуся має право забирати доньку з школи особисто, за попереднім повідомленням про це батька дитини;
б) необмежене спілкування дитини засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережі Інтернет.
Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від 29 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 .
Визначено ОСОБА_1 наступний графік побачень із дитиною:
– систематичні побачення щочетверга у період часу з 14 години 30 хвилин до 18 години 00 хвилин біля Кафедрального Собору Параскеви Сербської ( АДРЕСА_2 ) у присутності батька ОСОБА_2 ;
– необмежене спілкування дитини з бабусею засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, а також у режимі відеозв`язку через мережу Інтернет.
В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.
Оскільки позивачка правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не скористалася, відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині встановлених судом способів участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, а апеляційна скарга не містить доводів та вимог стосовно законності та обґрунтованості рішення суду в частині відмовлених позовних вимог – в іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
Правові засади захисту права баби на спілкування з онукою та участі у її вихованні
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Водночас, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення того, щоб діти, батьки яких працюють, мали право користуватися призначеними для них службами й установами по догляду за дітьми (стаття 18 Конвенції).
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Судами встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є рідними бабою та дідом  ОСОБА_4  по лінії матері, яка померла у жовтні 2017 року.
Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).
Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).
Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження № 61-5280св22) дійшов таких висновків:
«Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (див. постанову ).
Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).
Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.
Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України)».
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.
Положення статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, § 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, насамперед, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність.
Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15.
При цьому неприязні відносини між відповідачем та позивачкою не є підставою для обмеження прав останньої на спілкування з онукою, оскільки матеріали справи не містять даних, що баба створює перешкоди батькові у питаннях, пов`язаних з вихованням дитини або має негативний вплив на дитину (див. постанову Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження N 61-5280св22)).
Апеляційний суд зазначає, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає апеляційному суду підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків чи опікун, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами існує спір щодо участі баби ОСОБА_1 у спілкуванні з онукою ОСОБА_4 , яка проживає разом з батьком  ОСОБА_2 , і вирішити його самостійно сторони не можуть, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, а тому вимоги ОСОБА_1 у є обґрунтованими, оскільки баба має законне право на спілкування та виховання онуки.
Як вбачається з висновку Чернівецького міського центру соціальних служб за результатами спільної роботи із родиною ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у центрі було проведено дві зустрічі за участі малолітньої ОСОБА_4 , її батька та бабусі. У висновку психологи зафіксували взаємовідносини між бабою та онукою, зокрема зазначили: «Бабуся  ОСОБА_1 почувались радісно від того, що їм вдалося побачитися. Вони сиділи на диванчику разом, бабуся обіймала та цілувала дитину» (а. с. 24 - 25). 
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачка має негативний вплив на онуку. Долучена відповідачем до відзиву психологічна характеристика ОСОБА_4 вказаного вище не спростовує.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачка має право на спілкування зі своєю онукою та має право приймати участь у її вихованні, не дивлячись на заперечення відповідача з цього приводу.
Також суд першої інстанції правильно врахував конкретні обставини даної справи, а саме, що ОСОБА_4 є єдиною онукою по лінії померлої дочки позивачки, тому позбавлення позивачки права на спілкування з рідною онукою, не буде відповідати засадам справедливості та інтересам дитини, яка не повинна втрачати зв`язок з родичами своєї матері.
Відмова у позові за наведених представником відповідачки мотивів могла б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справа № 742/1716/23.
Оцінка судом думки дитини
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).
Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, часткову цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 18 березня 2026 у справі № 466/12944/23).
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 зазначено, що «суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність протиправних дій баби щодо свого внука, бажання бачитися, піклуватися та виховувати внука, не взяв до уваги вимоги Конвенції про права дитини, положення статей 159, 257 СК України. Апеляційний суд не вирішив заявлений у справі спір з урахуванням вказаних вище норм права, порушив принцип правової визначеності, оскільки не визначив способи участі позивача у вихованні внука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При цьому суду необхідно дотриматися розумного балансу інтересів між сторонами та внуком та врахувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням її віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом, може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України», ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Всупереч усталеній практиці ЄСПЛ, вимог статей 89, 367, 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції спір по суті не вирішив, не дослідив належним чином зібрані докази та не спростував переконливих аргументів позивача про наявність правових підстав для встановлення способу спілкування баби з внуком, свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконав.»
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року у справі № 208/4682/20 вказано, що «визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини».
Доводи апеляційної скарги про те, що спілкування  ОСОБА_4  з бабою негативно вплине на психоемоційний стан дитини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з висновку Чернівецького міського центру соціальних служб за результатами спільної роботи із родиною ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що дитина має емоційну прив`язаність до своєї баби ОСОБА_1 , а напруженість у їх відносинах виникає через відсутність порозуміння щодо обсягу такого спілкування та конфліктний характер відносин між позивачкою та відповідачем.
Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід було відмовити у зв`язку із небажанням  ОСОБА_4  спілкуватись із нею.
З цього приводу апеляційний суд зауважує, що небажання дитини спілкуватися з бабусею і відсутність прихильності до неї не можуть бути покладені в основу судового рішення у цій справі, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з батьком, який має конфлікт із ОСОБА_1 , що негативно впливає на сприйняття дитиною її особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися з бабусею зумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути єдиною підставою для обмеження позивачки в реалізації її прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею.
Близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 лютого 2023 року № 641/9155/20, від 31 липня 2025 у справі № 404/5951/23.
Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18 зазначав: «враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини)».
Суд першої інстанції враховував висловлену думку дитини системно, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив та надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку, що права  ОСОБА_1 потребують судового захисту.
Висновок апеляційного суду у цій частині узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 14 лютого 2023 року у справі № 208/4682/20.
Щодо способів участі позивачки у вихованні дитини
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати всю сукупність обставин конкретної справи.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24) та інших.
Як зазначалось вище відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Суд першої інстанції вирішуючи спір у справі та визначаючи способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онукою ОСОБА_4 вважав, що систематичні побачення щочетверга у період часу з 14 години 30 хвилин до 18 години 00 хвилин біля Кафедрального Собору Параскеви Сербської ( АДРЕСА_2 ) у присутності батька ОСОБА_2 , відповідає найкращим інтересам дитини та враховує інтереси позивача.
Колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.
Враховуючи характер відносин, що наразі склались між позивачкою та її онукою, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо можливості встановлення такого способу спілкування, оскільки наразі між позивачкою та її онукою не налагоджено позитивне спілкування, що зумовлює необхідність поступового налагодження контакту. Колегія суддів зазначає, що за відсутності сталого емоційного зв`язку та тривалого періоду окремого проживання, а також враховуючи складні відносини між позивачкою та відповідачем, негайне встановлення тривалих та регулярних зустрічей не відповідати інтересам дитини, а відтак, для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої особи та запобігання стресовим ситуаціям рішення суду першої інстанції у цій частині слід змінити
При цьому колегія суддів зауважує, що присутність відповідача під час зустрічей позивачки з дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі (див. постанову Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження N 61-5280св22)).)
Зважаючи на зазначене вище, колегія суддів вважає за необхідне встановити наступний графік зустрічей (побачень) позивачки із онукою: щомісячних зустрічей (побачень) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у перший та третій четвер з 16:00 години до 19:00 години за місцем проживання дитини з можливістю відвідування парків, скверів, культурних, розважальних та інших закладів дозвілля, без присутності батька дитини.
На переконання колегії суддів визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 січня 2023 року № 607/1377/22, від 06 квітня 2026 року № 466/3563/19, від 23 лютого 2023 року № 641/9155/20, від14 лютого 2023 року № 208/4682/20.
Крім цього, за будь-яких обставин доцільним є встановлення вільного щоденного безперешкодного спілкування ОСОБА_1 із онукою засобами телефонного зв`язку, в тому числі відеозв`язку.
Обмеження ж такого спілкування певними часовими інтервалами або ж конкретними годинами не відповідає інтересам дитини, оскільки не враховує її графіку та власне бажання дитини щодо цього.
Апеляційний суд зауважує, що правосуддя у справах про піклування над дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Враховуючи вище наведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 26 січня 2026 року частково ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину відповідно до змісту цієї постанови.
Також слід змінити резолютивну частину рішення, виклавши її в наступній редакції:
«Визначити способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом:
1) вільного щоденного безперешкодного спілкування ОСОБА_1 в телефонному режимі, в тому числі засобами відеов`язку, які доступні для користування дитині та/або його батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням розпорядку дня дитини та її зайнятості (навчання в закладах освіти (дошкільної освіти), відвідування гуртків секцій тощо), стану здоров`я та бажання дитини щодо часу спілкування, незалежно від місцезнаходження дитини;
2) щомісячних зустрічей (побачень) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у перший та третій четвер з 16:00 години до 19:00 години за місцем проживання дитини з можливістю відвідування парків, скверів, культурних, розважальних та інших закладів дозвілля, без присутності батька дитини.
За бажанням ОСОБА_4 та за домовленістю між її батьком та бабусею може бути погоджено додатковий час та порядок побачень ОСОБА_1 з її онукою».
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у встановленому порядку та розмірі сплатила судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 211 гривень 20 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 14 серпня 2024 року.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 у встановленому порядку та розмірі сплачено судовий збір у сумі 1 816 гривень 80 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 05 березня 2026 року.
Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, проте вимогу пропорційності розподілу судових витрат у цій справі точно визначити неможливо.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Вказаний підхід підтримано Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 610/1905/18, від 01 березня 2023 року у справі № 332/81/21 від 27 березня 2024 року у справі № 127/7331/21.
З урахуванням викладеного із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно до задоволених позовних вимог у результаті взаємозаліку понесених сторонами судових витрат підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 302 гривні 80 копійок (1 816,8 х 50% – 1211,2 х 50%).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 29 січня 2026 року відповідно до змісту цієї постанови.
Змінити резолютивну частину рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 29 січня 2026 року, виклавши її в наступній редакції:
«Визначити способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом:
1) вільного щоденного безперешкодного спілкування ОСОБА_1 в телефонному режимі, в тому числі засобами відеов`язку, які доступні для користування дитині та/або його батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням розпорядку дня дитини та її зайнятості (навчання в закладах освіти (дошкільної освіти), відвідування гуртків секцій тощо), стану здоров`я та бажання дитини щодо часу спілкування, незалежно від місцезнаходження дитини;
2) щомісячних зустрічей (побачень) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у перший та третій четвер з 16:00 години до 19:00 години за місцем проживання дитини з можливістю відвідування парків, скверів, культурних, розважальних та інших закладів дозвілля, без присутності батька дитини.
За бажанням ОСОБА_4 та за домовленістю між її батьком та бабусею може бути погоджено додатковий час та порядок побачень ОСОБА_1 з її онукою».
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 302 (триста дві гривні) гривні 80 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 14 травня 2026 року.
Суддя-доповідач     Олександр ОДИНАК
Судді :      Наталія ВИСОЧАНСЬКА
Мирослава КУЛЯНДА