Справа № 153/2058/25
Провадження № 22-ц/801/945/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Справа № 153/2058/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С., 
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп»,
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Швеця Р. В. в м. Ямпіль, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -
встановив:
В грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (надалі ТОВ «Деал Фінанс Груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «МАЙБІЗ» (надалі ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № ДП 0014418, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/ведення позичальником одноразового ідентифікатора (7n8Z45Pd), що був надісланий на вказаний відповідачем/позичальником номер телефону НОМЕР_1 у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, загальний розмір кредиту 5 500 грн, строк кредиту 84 днів. Кредитодавець надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншою платіжної картки позичальника, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту протягом банківських днів з дня підписання цього Договору (п. 4 Договору). Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: Процентна ставка становить 0.9 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку Кредиту, вказаного в п. 3 цього Договору Денна процента ставка за цим Договором дорівнює 1 % та розрахована за формулою: ДПС (ЗВСК/ЗРК)Л х 1, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за кредитом 4 641.38; ЗРК – загальний розмір кредиту 5 500.00 (п. 5 Договору). Комісія за надання кредиту становить: 1 650 грн, яка нараховується одноразово в день підписання цього Договору за ставкою 30 % від суми наданого кредиту та погашається Позичальником відповідно до Графіку платежів Додаток № 1 до цього Договору (п. 10 Договору). 
ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» на виконання умов Договору здійснено перерахування коштів в розмірі 5 500 грн за номером платіжною картки № НОМЕР_2 , на підставі квитанції № 44694-32048-85403.
14 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали Договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за Договором № ДП 0014418 від 11.05.2025 року.
Позивач вказує, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав ні перед Кредитодавцем/Первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором, що набув право вимоги за Договором. Загальний розмір заборгованості за кредитом становить 11 308 грн з яких: 5 500 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 4 158 грн - заборгованість за відсотками; 1 650 грн – заборгованість за комісією.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року позов задоволено:
- стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» заборгованість за кредитним договором № ДП 0014418 від 11.05.2025 у розмірі 11 308, з яких: 5 500 гривень – розмір заборгованості за основною сумою боргу; 4 358 гривень – заборгованість за процентами, 1 650 гривень – заборгованість за комісією;
- стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» витрати по сплаті судового збору в розмір 2 422, 40 гривень та 4 500 гривень витрат на правничу допомогу.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» та ОСОБА_1 кредитного договору № ДП 0014418 від 11.05.2025, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах. ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» виконало взяті на себе зобов`язання та надало відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір заборговансоті доведений позивачем. 
Наявними у матеріалах справи доказами також підтверджується факт переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Деал Фінанс Груп» за кредитним договором, укладеним між ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» та відповідачем.
Не погодившись з таким рішенням, 08 березня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити позивачу у стягненні відсотків, комісії та витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн та врахувати сплачені 300 грн в рахунок погашення заборгованості, а також зупинити провадження у справі в частині основного боргу до завершення ним військової служби.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України та має статус учасника бойових дій. Згідно ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеня не нараховуються, а тому стягнення судом першої інстанції процентів в розмірі 4 358 грн та комісії 1 650 грн суперечить нормам матеріального права.
Крім того, він не погоджується із стягнутими з нього витратами на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн, оскільки дана сума є неспівмірною із складністю справи, що розглядається без виклику сторін. Також він як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору (п. 13, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»), а тому покладення на нього судових витрат є безпідставним. 
Судом першої інстанції порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки суд був зобов`язаний зупинити провадження у справі через його службу в ЗСУ, однак розглянув справу за його відсутності, чим порушив його права. 
24 березня 2026 року через систему «Електронний суд» представник ТОВ «Деал Фінанс Груп» адвокат Велікданов С. К. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Основними доводами відзиву є те, що Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 навів перелік необхідних документів, що підтверджують статус особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані повинні надати банку перелік документів, встановлених листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюється службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. 
З копії довідки яка долучена відповідачем вбачається, що він дійсно перебуває на військовій службі за контрактом, проте в матеріалах справи не підтверджено, наявності у позичальника права на пільги згідно із ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом та не має статусу мобілізованого. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.
По справі встановлено наступне:
- 11 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «МАЙБІЗ» (надані ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № ДП 0014418, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/ведення позичальником одноразового ідентифікатора (7n8Z45Pd), що був надісланий на вказаний відповідачем/позичальником номер телефону НОМЕР_1 у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, загальний розмір кредиту 5 500 грн, строк кредиту 84 днів. Кредитодавець надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншою платіжної картки позичальника, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту протягом банківських днів з дня підписання цього Договору (п. 4 Договору). Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: Процентна ставка становить 0.9 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку Кредиту, вказаного в п. 3 цього Договору Денна процента ставка за цим Договором дорівнює 1 % та розрахована за формулою: ДПС (ЗВСК/ЗРК)Л х 1, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за кредитом 4 641.38; ЗРК – загальний розмір кредиту 5 500.00 (п. 5 Договору). Комісія за надання кредиту становить: 1 650 грн, яка нараховується одноразово в день підписання цього Договору за ставкою 30 % від суми наданого кредиту та погашається Позичальником відповідно до Графіку платежів Додаток № 1 до цього Договору (п. 10 Договору) (а.с. 6 – 9);
- довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» шляхом використання одноразового ідентифікаторам, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства: номер договору ДП 0014418, одноразовий ідентифікатор 7n8Z45Pd, час відправки ідентифікатора позичальнику 11.05.2025, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор 30983696819 (а.с. 11);
- видача кредитних коштів за договором кредиту підтверджується даними квитанції № 44694-32048-85403 (PSP Platon), в якій вказано, що перерахування коштів на картку НОМЕР_2 за кредитом Mybiz в сумі 5 500 грн 11.05.2025 успішно виконано (а.с. 12); листом ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» вих.№ 1012-1162 від 10.12.2025, а також листом АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-2717 від 27.01.2026 разом із банківською випискою, з яких встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано карту № НОМЕР_3 на яку 11.05.2025 зараховано переказ у сумі 5 500,00 грн. (а.с.11, 73-74);
- відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № ДП 0014418 від 11.05.2025, наданого ТОВ «Деал Фінанс Груп», за період з 11.05.2025 р. по 12.12.2025 р. загальна заборгованість відповідача становить 11 308,00грн., з яких: 5 500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 158 грн – заборгованість за процентами; 1 650 грн. заборгованість за комісією (а.с.14-15);
- 14 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «МАЙБІЗ» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали Договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Деал Фінанс Груп» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту № ДП 0014418 від 11.05.2025 року (а.с. 16 – 19);
- згідно реєстру прав вимог № 14/10/25 до договору факторингу від 14 жовтня 2025 року № 14/10/25, ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ДП 0014418 від 11.05.2025 на суму 11 308 грн, з яких: 5 500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 158 грн заборгованість за процентами; 1 650 грн. заборгованість за комісією (а.с.20-24).
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додані нові докази, а саме:
-  ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а. с. 89);
- згідно довідки від 24.11.2025 року № 1529/7/18321 ОСОБА_1 в період з 27.09.2025 по 16.10.2025 року брав участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, Чугуївський район, Вовчанська міська ТГр (а. с. 90);
-згідно довідки від 28.12.2025 року № 1579/3/21349 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контактом (а.с. 91).
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Відповідач в апеляційній скарзі не оспорює факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за основною сумою боргу, а доводи апеляційної скарги стосуються виключно стягнення процентів, комісії, судових витрат та необхідності зупинення провадження у справі.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Цей припис Закону є самостійною нормою і дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. (Аналогічна позиція викладена в постанові КЦС ВС від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19).
На підтвердження статусу військовослужбовця ОСОБА_1 надав копію військовго квитка (а. с. 87-87), довідку Форми 5 про те, що він перебуває на військовій службі за контрактом (а. с. 91), з 27.09.2025 по 16.10.2025 року брав участь у заходах для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, Чугуївський район, Вовчанська міська ТГр (а. с. 90); ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а. с. 89).
Ці докази були надані відповідачем до апеляційної скарги, проте апеляційний суд вважає за можливе їх прийняти, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті356, частин першої-третьої статті 367ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.
Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.
В справі, що розглядається, відповідач був об`єктивно обмежений у можливості подання вказаних вище доказів, оскільки він перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_5 (а.с. 90–91), а ухвала Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року про відкриття провадження у справі була направлена на адресу його місця проживання (а.с. 57). Разом із тим, у матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 71–72). За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 з поважних причин не мав можливості надати суду першої інстанції відповідні докази на підтвердження свого статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим такі докази підлягають прийняттю та врахуванню судом апеляційної інстанції.
Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, чого судом першої інстанції, хоча й з об`єктивних причин, проте враховано не було.
Враховуючи вищенаведене та приписи законодавства, колегія суддів вважає, що та обставина, що позивач не знав і нараховував заборгованість включно зі всіма складовими, а суд першої інстанції також ухвалював рішення, не маючи даних про вказані обставини, не спростовують права відповідача, як військовослужбовця, на гарантоване законом надання йому відповідних пільг.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу акцентує на тому, що відповідач проходить військову службу за контрактом, тому на нього не поширюються пільги, встановлені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей». 
Однак апеляційний суд виснує, що така позиція позивача є помилковою, адже служба за контрактом відноситься до видів військової служби (частина 6 статті 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), а відповідно громадяни, які проходять службу за контрактом, є військовослужбовцями.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне нарахування комісії.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Комісія не відноситься до штрафних санкцій, якими є неустойка, штраф, пеня, а відтак щодо комісії не застосовуються приписи пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей». 
Як вбачається з Договору кредиту, сторони передбачили сплату комісії за надання кредиту, яка становить 1 650 грн, яка нараховується одноразово в день підписання цього Договору за ставкою 30 % від суми наданого кредиту та погашається Позичальником відповідно до Графіку платежів Додаток № 1 до цього Договору (п. 10 Договору).
За таких обставин суд першої інстанції вірно виснував, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за комісією.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач як учасник бойових дій звільнений від сплати судових витрат.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних із порушенням їхніх прав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 виснувала, що при вирішенні питання про звільнення учасника бойових дій від сплати судового збору суд повинен враховувати предмет та підстави позову і перевіряти, чи стосується така справа захисту прав особи саме у зв`язку з її статусом учасника бойових дій.
Спір у цій справі виник з кредитних правовідносин щодо стягнення заборгованості за договором кредиту та не пов`язаний із захистом прав відповідача як військовослужбовця чи учасника бойових дій, а тому підстави для застосування пільги, передбаченої п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відсутні.
Звільнення особи від сплати судового збору не звільняє її від обов`язку відшкодувати іншій стороні понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за умови підтвердження їх фактичного понесення, обсягу наданих послуг та співмірності заявлених витрат. Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договір про надання правничої допомоги, ордер адвоката та документи щодо оплати відповідних послуг.
Сам по собі розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін не свідчить про автоматичну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, оскільки підготовка процесуальних документів, формування правової позиції та здійснення представництва інтересів сторони потребують відповідного обсягу професійної роботи адвоката. При цьому відповідачем не надано належних та переконливих доказів невідповідності заявленої суми критеріям розумності та співмірності, а тому підстав для її зменшення колегія суддів не вбачає.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинення провадження у справі можливе за умови підтвердження факту перебування сторони у складі Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення бойових дій. Водночас на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідні докази на підтвердження проходження відповідачем військової служби у матеріалах справи були відсутні, а тому у суду першої інстанції не виникло передбачених законом підстав для зупинення провадження у справі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
При цьому матеріали справи свідчать, що ухвала про відкриття провадження була направлена судом за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача, однак поштове відправлення повернулося із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, суд першої інстанції здійснив усі передбачені законом процесуальні дії щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, а тому доводи апеляційної скарги про порушення його процесуальних прав є необґрунтованими.
Також апеляційний суд зауважує, що наразі право ОСОБА_1 висловлювати свої заперечення щодо позову, надавати відповідні докази, тощо забезпечено в ході апеляційного розгляду. Відповідач є користувачем Електронного суду, самостійно подав апеляційну скаргу, тому немає підстав зупиняти апеляційне провадження у справі. 
Оскільки оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України), враховуючи принцип пропорційності(частина 1 статті 141 ЦПК України).
Позивач при зверненні до суду сплатив 2 422 грн 40 коп. судового збору (а.с. 5) та поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн (а. с. 25 – 28), а всього 6 922,40 грн, ціна позову становила 11 308 грн. Відповідач при поданні апеляційної скарги сплатив 3 633,60 грн. судового збору (а. с. 127).
Апеляційний суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 4 358 грн, а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення 5 500 грн заборгованості за тілом кредиту та 1 650 грн заборгованості за комісією, всього на суму 7 150 грн, що становить 63,2 % від заявлених позовних вимог (7 150 ? 100 / 11 308). 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 4 374,96 грн (6 922,40 ? 63,2 %), а з позивача на користь відповідача 1 228, 16 грн (3 633,6 х 36,8%).
Виходячи з приписів частини 10 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 146,80 грн (4 374,96 – 1 228,16 грн).
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованості за відсотками у розмірі 4 358 (чотири тисячі триста п`ятдесят вісім) гривень за Договором про надання кредиту № ДП 0014418 від 11 травня 2025 року та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» в стягненні з ОСОБА_1 відсотків у розмірі 4 358 (чотири тисячі триста п`ятдесят вісім) гривень за Договором про надання кредиту № ДП 0014418 від 11 травня 2025 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» 3 146,80 (три тисячі сто сорок шість гривень 80 к.) гривень понесених судових витрат.
Залишити без змін рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, заборгованості за комісією в розмірі 1 650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження: вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, м. Ірпінь, п. і. 08205.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 15 травня 2026 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк