Справа № 145/1937/25
Провадження № 22-ц/801/1019/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	Справа № 145/1937/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

розглянувши цивільну справу, без повідомлення її учасників, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 20 лютого 2026 року у селищі Тиврів суддею цього суду Іванцем В.Д., дата складання повного тексту невідома,
УСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», новий кредитор)  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).
Свої вимоги мотивувало тим, що 30 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" (далі - Первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 542328, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 2000 грн на умовах визначених кредитним договором, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.
Відповідно до умов договору споживач зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню(у разі наявності) та інші платежі передбачені договором (п.4.4 договору).
Разом із тим, ОСОБА_1 не виконав належним чином умов кредитного договору, оскільки заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена.
01 лютого 2024 року ТОВ "Селфі Кредит" (первісний кредитор) та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" уклали договір факторингу № 01022024-1, згідно з умовами якого ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які є боржниками ТОВ "Селфі Кредит", зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 542328 від 30.12.2022.
Станом на 12 грудня 2025 року (момент подання позовної заяви) заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" становить 17820 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 2000 грн, заборгованість за відсотками - 15820 грн.
У зв`язку з даними обставинами, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" просило суд стягнути з ОСОБА_1 відповідну заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 542328 від 30 грудня 2022 року та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
20 лютого 2026 року рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області відмовлено у задоволенні позову ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" подало апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що представником позивача було надано помилковий витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу, а тому суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, формально послався на те, що до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників до договору факторингу, у якому вказана ОСОБА_2 , тобто особа, яка не є учасником справи. 
Зазначає, що у позивача наявний належний витяг з Реєстру боржників із якого слідує, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 542328 від 30.12.2022.
Таким чином, оскільки станом на день розгляду справи ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, апелянт вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у визначеному розмірі, яка підтверджена правильними розрахунками позивача.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати за таких підстав.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Судом установлено, що 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту, підписавши його електронним підписом - НОМЕР_1 (а.с.24зворот-25) та з інформаційним повідомленням від споживача фінансових послуг, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором С820 (а.с.26).
30 грудня 2022 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ "Селфі Кредит" договір № 542328 про надання споживчого кредиту по продукту "NewShort" (а.с.13-23).
Із умов договору слідує, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства (п.1.1).
На умовах, установлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2).
Сума кредиту(загальний розмір) складає: 2000,00 грн.
Тип кредиту - кредит (п.1.3). 
Строк кредиту 365 днів. 
Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п.1.4).
Тип процентної ставки - фіксована. 
За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов (п.1.5): стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору (п.1.5.1), знижена процента ставка 1,43 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. 
Якщо споживач до 29.01.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п.1.5.2). 
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає (п.1.7): за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541.10% річних (п.1.7.1), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 25087.16% річних (п.1.7.2). 
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає (п.1.8): за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 17840 грн (п.1.8.1), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 17378 грн (п.1.8.2). 
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 (п.2.1).
Крім того, відповідно до додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 542328 від 30 грудня 2022 року сторони погодили графік платежів (а.с.23зворот-24).
Договір про надання споживчого кредиту № 542328 від 30 грудня 2022 року та додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 542328 від 30 грудня 2022 року підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) - Е502, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.26 зворот).
ТОВ "Селфі Кредит" свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 2000 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ "ПЕЙТЕК" від 20 жовтня 2025 року № 20251020-4076 (а.с.27 зворот).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 542328 від 30 грудня 2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, складеного директором ТОВ "Селфі Кредит", заборгованість відповідача станом на 01 лютого 2024 року (за 330 днів) складає 17820 грн, з яких: 2000 грн - тіло кредиту, 15820 грн - відсотки за користування (а.с.28-34).
Окрім того, 01 лютого 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір факторингу № 01022024-1 (а.с.35-39), відповідно до умов якого ТОВ "Селфі Кредит" передає (відступає) ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" приймає належні ТОВ "Селфі Кредит" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
За зазначеним договором факторингу ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" оплатило ТОВ "Селфі Кредит" за перехід права грошової вимоги фінансування, у розмірі визначеному в п. 7.1 цього договору, що підтверджується платіжною інструкцією № 74877 від 01 лютого 2024 року (а.с.41).
Із витягу з Реєстру боржників слідує, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 542328 від 30.12.2022(а.с. 81).
Отже, наведене свідчить про укладення між ТОВ "Селфі Кредит" та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту по продукту "NewShort" № 542328 від 30 грудня 2022 року, отримання ОСОБА_1 кредиту, а також про перехід права грошової вимоги від первісного кредитора до нового, тобто від ТОВ "Селфі Кредит" до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем долучено до матеріалів справи витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01 лютого 2024 року (а.с.40), у якому вказана ОСОБА_2 , за кредитним договором № 542193 від 30 грудня 2022 року, тобто особа, що не є учасником справи, інших доказів, що підтверджують набуття прав вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 542328 від 30 грудня 2022 року матеріали справи не містять.
Отже, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами не підтверджується набуття прав вимоги ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" до відповідача ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відмова у задоволенні позову лише з підстав того, що позивачем долучено до матеріалів справи витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01 лютого 2024 року (а.с.40), у якому вказана ОСОБА_2 , за кредитним договором № 542193 від 30 грудня 2022 року, тобто особа, що не є учасником справи, є надмірним формалізом, ураховуючи наявність доказів, які підтверджують відступлення права вимоги від первісного кредитора до нового, акт приймання-передачі та платіжні документи. 
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 07.01.2026 у справі № 727/2790/25 зазначив, що допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги.
Крім того, у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.02.2018 у справі № 2-127/11 зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги.
Ураховуючи наведені положення закону, правові висновки касаційного суду, зміст наведених вище доказів, колегія суддів приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 542328 від 30 грудня 2022 року. 
За умовами договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит як у повному обсязі, так і частинами у порядку передбаченому договором, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані грошові кошти, унаслідок чого у нього виникла заборгованість за вказаним договором.
Доданий до кредитного договору паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 та містить умови про нарахування процентів (плати) за користування кредитом (а.с. 24 зворот та 25).
Згідно із відомістю заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 542328 від 30 грудня 2022 року, яка фактично є розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за вказаним договором, у відповідача наявна заборгованість у розмірі 17840 грн, із яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15840 грн - заборгованість за відсотками.
Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що він є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, із нього можливо встановити основний борг, нараховані відсотки.
У свою чергу, відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка добровільно останнім не сплачена.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норм процесуального права, а самі висновки суду не відповідають обставинам справи, тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, унаслідок чого апеляційну скаргу належить задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У позові ТОВ «ФК «Кредит Капітал» просило стягнути на його користь витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 8 000 грн.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 15 ЦПК України.
Стаття 137 ЦПК України визначає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 329/766/18.
Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до договору № 0107 від 01.07.2025 про надання правової допомоги професійну правничу допомогу позивачу ТОВ «ФК «Кредит Капітал» в суді першої інстанції надавало Адвокатське об`єднання «Апологет» (а.с. 44).
На підтвердження заявленого розміру витрат на правничу допомогу позивач надав акт наданих послуг від 08.12.2025, відповідно до якого Адвокатське об`єднання «Апологет» надало клієнту такі послуги на загальну суму 8 000 грн, які складаються, зокрема, із: усної консультації 30 хв.; ознайомлення із матеріалами кредитної справи 2 год; погодження правової позиції клієнта у справі 30 хв; складення позовної заяви 3 год. 30 хв (а.с.44 зворот та 45).
При цьому відповідач будь-яких заперечень щодо розміру таких витрат не подавав, відтак заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката в суді першої інстанції залишився неспростований.
Отже, колегія суддів вважає, що вимоги заявника про відшкодування витрат на правничу допомогу є законними і обґрунтованими, доведеними належними доказами.
Ураховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді першої інстанції, у розмірі 8 000 грн.
Крім того, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, із позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633 грн 60 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) суму заборгованості за кредитним договором № 542328 від 30 грудня 2022 року в розмірі 17840 грн, із яких: 2000 грн - тіло кредиту; 15840 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422, 40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633, 60 грн, а також витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 8 000 грн.
Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий          О. В. Ковальчук

Судді:           О. С. Панасюк

Т. Б. Сало