ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
02.06.2026	Справа № 910/3377/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи
за позовом Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста" 
про стягнення 301 013,23 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маджоріста» про стягнення 301 013,23 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки пального та його передачі за довірчими документами № 40 від 15.03.2024, в частині поставки пального.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 судом залишено позовну заяву без руху, надано прокурору строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.
31.03.2026 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява прокурора про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.04.2026 була направлена судом до електронного кабінету відповідача та отримана відповідачем, з урахуванням приписів ст. 242 ГПК України, 06.04.2026, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 

ВСТАНОВИВ: 

15 березня 2024 року між Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синергія Систем» (в подальшому змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Маджоріста»), (далі - постачальник, відповідач) укладено Договір поставки пального та його передачі за довірчими документами № 40 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передавати у власність покупця товари на АЗС з використанням скретч-карт/талонів, а покупець зобов`язується приймати у власність товари та повністю оплачувати їх вартість (ціну), в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі.
Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, номенклатура, асортимент та ціна товару наведені в специфікації, що додається до даного Договору. Код товару за ДК 021:2015 - 09130000-9 - Нафта і дистиляти (бензин А95, дизельне паливо та газ нафтовий скраплений).
Передача покупцю товарів, згідно з п. 1.3 Договору, здійснюється на умовах EXW - адреса АЗС, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Incoterms в редакції 2020 року.
Перелік АЗС, на яких здійснюється передача товарів на підставі цього Договору, надається постачальником відповідно до умов закупівлі і повинен містити не менше однієї АЗС, що найближча на відстані не більше 10 км від місцезнаходження покупця та залежить від технічних можливостей постачальника здійснювати відпуск (поставку) товарів на АЗС з використанням скретч-карт/талонів. Передача та приймання товарів здійснюється при пред`явленні покупцем (його довіреною особою) скретч-картки/талону на АЗС (п. 1.4 Договору).
У відповідності до п. 1.6 Договору постачальник зберігає придбаний покупцем товар протягом строку та на умовах передбачених даним Договором. З моменту переходу до покупця права власності на товар та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника.
Згідно з п. 2.1 Договору якість товарів, що передається (відпускається) постачальником покупцю (або довіреним особам) повинна відповідати вимогам щодо якості, що пред`являються до цього виду товарів, у відповідності до вимог чинного законодавства України, та підтверджуватись відповідними сертифікатами, копії яких можуть надаватися на вимогу покупця для ознайомлення безпосередньо на АЗС, що фактично здійснювали відпуск товарів покупцю (або його довіреній особі).
Загальна ціна (вартість) цього Договору визначається у специфікації до товару, що додається, з видачою скретч-карт/талонів покупцеві протягом всього строку дії Договору та становить 740 500,00 грн, у тому числі ПДВ 123 416,67 грн (п. 3.1 Договору).
Розрахунки між постачальником та покупцем, згідно з п. 4.2 Договору, здійснюються відповідно до видаткової накладної та рахунку наданих постачальником, шляхом оплати вартості товару згідно Специфікації протягом 7 робочих днів після отримання зазначених документів.
У пунктах 5.1-5.4 Договору узгоджено, що відпуск (передача) товарів покупцю (його довіреній особі) здійснюється при використанні скретч-картки/талону. Відпуск (передача) товарів покупцю (його довіреній особі) відбувається безпосередньо на АЗС. Право власності на товари, отримані на підставі цього Договору, переходить до покупця в момент їх безпосереднього отримання на АЗС покупцем (його довіреними особами).
Поставка за Договором здійснюється постачальником цілодобово на АЗС постачальника по скретч-карті/талону, що не є засобом розрахунків/платежів між сторонами. Скретч-карта/талон містить інформацію про вид і об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт покупця при наданні таких карток на АЗС протягом їх дії.
Строк передачі скретч-карт/талонів - протягом двох робочих днів з дати отримання заявки.
Місце поставки товару - дислокація мережі АЗС, за адресами АЗС постачальника відповідно до умов закупівлі з наявністю не менше однієї АЗС, що найближча на відстані не більше 10 км від місцезнаходження покупця (згідно Додатку № 2 до Договору).
У відповідності до п. 6.6 Договору постачальник зобов`язаний, зокрема забезпечити передачу товару покупцю в кількості за якістю і на умовах встановленими цим Договором; зберігати придбаний покупцем у постачальник товар протягом строку та на умовах передбачених даним Договором; забезпечити наявність пального за першою вимогою покупця по факту пред`явлення ним скретч-карти/талону на певній АЗС; забезпечити відпуск товару покупцю після закінчення строку дії Договору за скретч-картами/талонами, якщо вони були оплачені постачальником, але товар залишився не отриманим покупцем.
Цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного його виконання, але у будь-якому разі до 31.12.2024 (п. 10.1 Договору).
Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено Специфікацію на суму 740 500,00 грн., відповідно до якої поставці підлягає дизельне паливо у кількості 2500 л. на загальну суму 125 000,00 грн, бензин А-95 у кількості 10000 л. на загальну суму 500 000,00 грн та газ нафтовий скраплений у кількості 3500 л на загальну суму 115 500,00 грн.
Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено наступний перелік автозаправних станцій постачальника: ANP, м. Олександрія, Кременчуцьке шосе, 18.
Згідно видаткової накладної № 1625 від 15.03.2024 відповідачем передано позивачу дизельне паливо у кількості 2500 л. на загальну суму 125 000,00 грн, бензин А-95 у кількості 10000 л. на загальну суму 500 000,00 грн та газ нафтовий скраплений у кількості 3500 л на загальну суму 115 500,00 грн, які оплачено позивачем згідно платіжної інструкції № 223 від 21.03.2024 на суму 740 500,00 грн.
28 лютого 2025 року позивачем в складі представників позивача складено Акт про відмову у відпуску пального на АЗС за адресою: м. Олександрія, Кременчуцьке шосе, 18, відповідно до якого на АЗС відсутнє обладнання для відпуску пального, АЗС зачинена, представники АЗС відсутні.
24 червня 2025 року позивач звернувся до відповідача Листом вих. № 181-02-08 від 24.06.2025, у якому зазначив, що АЗС, на якій за Договором передбачено зберігання та відповідно отримання товару, в лютому 2025 року припинила свою роботу і не відпускає паливо, в зв`язку з чим просив протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги перерахувати грошові кошти за неотриманий товар у сумі 291 280,00 грн.
Звертаючись з позовом до суду, прокурор зазначає, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання в частині поставки товару на суму 291 280,00 грн, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати за товар за Договором 291 280,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 9 733,23 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною 3 вказаної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме - подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але, якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в п. 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
У даному випадку, подаючи позов до суду, прокурор вказав на неналежне здійснення Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Із матеріалів справи вбачається, що Олександрійська окружна прокуратура Кіровоградської області звернулась до Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з повідомленням № 55-115ВИХ-26 від 06.01.2026 щодо необхідності вжиття заходів судового захисту інтересів держави з метою усунення виявлених порушень, в тому числі, шляхом пред`явлення позовної заяви до суду, однак належних заходів для усунення зазначених порушень, позивачем вжито не було.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 № 587/430/16-ц та від 15.10.2019 № 903/129/18, сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають підстави для звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що прокурор дотримався порядку, визначеного статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, тоді як остання не виконала свої повноваження.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 6 ст. 265 ГК України встановлено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Отже, перелік істотних та обов`язкових умов договору поставки (купівлі-продажу) визначено у главі 54 ЦК України.
Відповідно до положень статей 655, 656, 691, 712 ЦК України істотними умовами договору поставки є предмет (товар, майно або майнові права) та ціна товару.
Судом встановлено, що між сторонами було погоджено всі істотні умови договору поставки та на виконання умов Договору згідно видаткової накладної № 1625 від 15.03.2024 відповідачем передано позивачу скретч-картки дизельне паливо у кількості 2500 л. на загальну суму 125 000,00 грн, на бензин А-95 у кількості 10000 л. на загальну суму 500 000,00 грн та на газ нафтовий скраплений у кількості 3500 л на загальну суму 115 500,00 грн, копії яких наявні в матеріалах справи та які оплачено позивачем згідно платіжної інструкції № 223 від 21.03.2024 на суму 740 500,00 грн.
Так, спільним Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 20.05.2008 року № 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка згідно ст. 1 встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів, та поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.
За визначенням наданим в Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
При цьому, судом визначено правову природу сплаченої позивачем суми коштів у розмірі 291 280,00 грн, щодо якої між сторонами виник спір, саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.
Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.
Отже, до моменту пред`явлення уповноваженими представниками позивача бланків дозволу на АЗС, або ж поставки пального у відповідності до п. 1.4 та п. 5.1 Договору, означені кошти залишаються попередньою оплатою.
Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку не поставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто в установлений строк. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Отже, з моменту направлення позивачем вимоги про повернення суми попередньої оплати у відповідача виникають грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінюють зобов`язання з поставки товару, котрі не були виконані вчасно.
Проте, передумовою застосування статті 693 ЦК України, в будь-якому разі є не виконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме покупець має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.
28 лютого 2025 року позивачем в складі представників позивача складено Акт про відмову у відпуску пального на АЗС за адресою: м. Олександрія, Кременчуцьке шосе, 18, відповідно до якого на АЗС відсутнє обладнання для відпуску пального, АЗС зачинена, представники АЗС відсутні.
24 червня 2025 року позивач звернувся до відповідача Листом вих. № 181-02-08 від 24.06.2025, у якому зазначив, що АЗС, на якій за Договором передбачено зберігання та відповідно отримання товару, в лютому 2025 року припинила свою роботу і не відпускає паливо, в зв`язку з чим просив протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги перерахувати грошові кошти за неотриманий товар у сумі 291 280,00 грн.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 291 280,00 грн згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Відповідачем вказаний обов`язок не спростований, доказів поставки товару або повернення попередньої оплати не надано.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару вартістю 291 280,00 грн, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення відповідачем позивачу передоплати у розмірі 291 280,00 грн.
Також, прокурором нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 9 733,23 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Тобто правовідношення, в якому в зв`язку з фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.
Враховуючи викладене, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 9 733,23 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9; ідентифікаційний код: 44876120) на користь Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (28034, Кіровоградська область, Олександрійський район, смт Приютівка, вул. Шкільна, 4; ідентифікаційний код: 05378803) попередню оплату в розмірі 291 280 (двісті дев`яносто одна тисяча двісті вісімдесят) грн 00 коп. та інфляційні втрати в розмірі 9 733 (дев`ять тисяч сімсот тридцять три) грн 23 коп.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9; ідентифікаційний код: 44876120) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, проспект Європейський, будинок 4; ідентифікаційний код: 02910025) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 515 (чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн 20 коп. 
4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 02.06.2026

Суддя О.А. Грєхова