Справа № 487/3417/26 
Провадження № 2/487/2645/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого-судді А.А. Лагоди
секретаря К.Е. Мамчур
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення 3% річних та інфляції, 
ВСТАНОВИВ:

Сторона позивача 04.05.2026 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляції та 3% річних за договором про надання споживчого кредиту №11075513000 від 10.11.2006 у розмірі 48042,68грн. на підставі договору №2245/К відступлення прав вимоги від 13.05.2020 та судові витрати.
В позовній заяві зазначено, що 10.11.2006 між відповідачем ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено про надання споживчого кредиту №11075513000 за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 27850дол.США та зобов`язався його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, інших платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №11075513000 10.11.2006 між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки, за якими позичальник та поручителі відповідають перед кредитором солідарно. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2010 у цивільній справі №2-1344/2010 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором №11075513000 в розмірі 175129,22грн., сплачене державне мито у сумі 566,67 грн. з кожного та по 83,34 грн. з кожного витрати на ІТЗ розгляду справи. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №11075513000 та договорами поруки. Ухвалою суду від 13.08.2013 замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ "Дельта Банк" у виконавчому провадженні № 24273136 від 08.02.2011 відкритого Заводським ВДВС ММУЮ на підставі виконавчого листа №2-1344/2010 від 29.12.2010. Також, ухвалою суду від 13.12.2016 замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ "Дельта Банк" у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1344/2010 від 29.12.2010 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11075513000 у розмірі 175129,22 грн., судовий збір у розмірі 566,67грн., витрати з оплати ІТЗ розгляду справи у розмірі
83,34грн. Крім того, ухвалою суду від 13.12.2016 замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ "Дельта Банк" у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1344/2010 від 29.12.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11075513000 у розмірі 175129,22 грн., судовий збір у розмірі 566,67грн., витрати з оплати ІТЗ розгляду справи у розмірі 83,34грн. 14.04.2020 на підставі Рішення ФГВФО на електронному майданчику https://prozorro.sale відбувся відкритий електронний аукціон (торги) з продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» за кредитним договорами, за результатами якого було визначено переможця електронного аукціону з продажу вказаного лоту, а саме: ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», про що складено Протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-03-24-000001-b від 14.04.2020. За результатами проведеного аукціону між АТ «Дельта Банк» та переможцем торгів - ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено Договір № 2245/К відступлення прав вимоги, посвідчений 13.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим №682, на підставі якого Продавець - АТ «Дельта Банк» відступив Новому кредитору – ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», а останній набув усі права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців), та/або поручителів, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, сплативши Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (пункт 1). За умовами вказаного договору про відступлення прав вимоги, на користь ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було відступлено, в тому числі, право вимоги за кредитним договором №11075513000 та за договорами забезпечення. Таким чином, кредитора за кредитним договором №11075513000 було замінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Ухвалою суду від 16.11.2020 замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» у справі №2-1344/2010 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 ОСОБА_3 . Виконання рішення суду від 10.03.2010 по справі №2-1344/2010 виконувалося наступним чином: 31.12.2013 сплачено 2797,55грн., 29.04.2014 сплачено 2271,45грн., 11.10.2019 сплачено 9068,99грн., 20.03.2020 сплачено 111 882,12грн., 15.04.2026 сплачено 49169,11грн. Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується загальною позовною давністю. Водночас перебіг позовної давності у спірних правовідносинах зазнав істотних змін у зв`язку з дією спеціального правового регулювання, запровадженого на період карантину та воєнного стану. Період з 02.04.2020 по 03.09.2025 відповідно до закону не підлягає врахуванню при обчисленні позовної давності. З огляду на зупинення перебігу позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, а також з метою дотримання загального трирічного строку позовної давності після його відновлення з 04.09.2025, позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.01.2018 по 23.02.2022 включно.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказане провадження 05.05.2026 передано у провадження судді Лагоди А.А.
Ухвалою суду від 06.05.2026 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
28.05.2026 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач підтверджує договірні відносини, наявність судового рішення, етапів примусового виконання рішення, зокрема відносно ОСОБА_1 29.12.2018 виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з огляду на фактичне виконання рішення суду з боку ОСОБА_3 , що підтверджується постановою головного державного виконавця Буділовської О.О. від 19.11.2018. Отже, рішення суду виконано майже 8 років назад, відсутній предмет позову. Позовні вимоги пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не мають юридичного обов`язку їх виконання, у зв`язку з раніше фактичним виконанням. Наголошується про солідарний обов`язок за рішенням суду. Позивачем здійснено розрахунок в період з 01.01.2018 по 14.04.2026, тобто за повторне виконання рішення суду виключно ОСОБА_2 при повному виконанню рішення ОСОБА_3 на цій підставі відповідач просить відмовити в задоволенні позову.
01.06.2026 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про долучення доказів. Відповідач додає лист Заводського ВДВС від 22.05.2026 №65070/18.10-34/9 в якому повідомляється, що у відділі здійснювалося в/п № НОМЕР_1 по в/л п справі №2-1344/2010 від 29.12.2010. 29.12.2018 виконавче провадження завершено по п.9 ч.1 ст.39 Закону. Згідно даних АСВП у відділі здійснювалося в/п № НОМЕР_2 за в/л по справі №2-1344 вд 29.12.2010. 26.12.2018 виконавче провадження завершено по п.9 ч.1 ст.39 Закону. Згідно даних АСВП у відділі здійснювалось в/п № НОМЕР_3 з в/л по справі 2-1344 від 29.12.2010. 26.06.2018 виконавче провадження завершено по п.7 ч.1 ст.37 Закону, у зв`язку з тим, що т/з належний боржнику ОСОБА_2 , оголошений в розшук який здійснювався поліцією, не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку.
01.06.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача вказує, що відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому вона вказує на нібито погашення боргу за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2010 у цивільній справі №2-1344/2010 в 2018 році. Вважає, що викладені відповідачкою доводи є безпідставними та не спростовують заявленого позову. Твердження відповідачки про те, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2010 було повністю виконано у листопаді-грудні 2018 року, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Так, відповідачка посилається виключно на постанови державного виконавця про закінчення окремих виконавчих проваджень, в яких зазначено про надходження від стягувача заяви щодо повного виконання рішення суду. Однак, жодної заяви стягувача про повне виконання рішення суду, жодних платіжних документів, банківських виписок, квитанцій, меморіальних ордерів чи інших належних та допустимих доказів фактичного погашення заборгованості відповідачкою до суду не надано. Доводи відповідача містять істотні суперечності. Як встановлено матеріалами справи, ще 08.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №11075513000 на користь ПАТ «Дельта Банк». Надалі ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.08.2013 року та 13.12.2016 року у виконавчих провадженнях було замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, починаючи щонайменше з 2013-2016 років саме ПАТ «Дельта Банк» був належним стягувачем у виконавчих провадженнях. З наданих відповідачкою роздруківок щодо виконавчих проваджень видно, що 07.12.2017 виконавець замінив сторону виконавчого провадження з АТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». Тобто, виконавець добре знав, що дійсним кредитором та стягувачем за виконавчим провадженням є ПАТ «Дельта Банк». За таких обставин, АТ «УкрСиббанк» у 2018 році вже не був кредитором, не було стороною виконавчого провадження та не мало жодних правових підстав подавати заяви про повне виконання рішення суду або підтверджувати погашення заборгованості. Посилання державного виконавця на нібито заяву АТ «УкрСиббанк» викликає обґрунтовані сумніви щодо законності та обґрунтованості відповідних постанов, тим більше що сама заява до матеріалів справи не надана, її зміст невідомий, а належність та достовірність такого документа судом не перевірена. Навіть після винесення постанов про закінчення окремих виконавчих проваджень стягнення заборгованості продовжувалося. Відповідачка сама зазначає, що у межах виконавчого провадження №59765801 було стягнуто 9 068,99 грн., реалізовано належне їй майно на електронних торгах та отримано кошти від його реалізації. Якби рішення суду дійсно було виконане у повному обсязі ще у 2018 році, жодних правових підстав для подальшого примусового виконання рішення у 2019-2025 роках не існувало б. Позивачем до справи надано квитанціях про погашення боргу. Будь-яких інших доказів, що заборгованість за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2010 у цивільній справі №2-1344/2010 була сплачена іншими платежами, ніж це вказано позивачем, відповідачкою не надано. Із позовної заяви та доданих до неї доказів вбачається, що остаточне погашення основної заборгованості відбулося лише 15.04.2026 шляхом сплати 49 169,11 грн., після чого сума, визначена рішенням суду від 10.03.2010 року, була погашена повністю. Матеріали справи свідчать про відсутність належних доказів виконання рішення суду у 2018 році та підтверджують, що зобов`язання боржників залишалося невиконаним до 15.04.2026, а тому позовні вимоги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» є законними та обґрунтованими. Перебіг позовної давності у даних правовідносинах тривав до 02.04.2020, після чого був зупинений законом на період карантину і воєнного стану та відновився лише з 04 вересня 2025 року. Таким чином, період з 02 квітня 2020 року по 03 вересня 2025 року відповідно до закону не підлягає врахуванню при обчисленні позовної давності. З огляду на зупинення перебігу позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, а також з метою дотримання загального трирічного строку позовної давності після його відновлення з 04 вересня 2025 року, позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 01 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року включно.
В судове засідання представник позивача ТОВ «Укрдебт Плюс» не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Від представника відповідача Байтаз М.О. надійшла заява про розгляд справи без участі, сторона відповідача позов не визнає з підстав викладених у відзиві та просить у його задоволенні відмовити.
Відповідачі в призначене судове засідання не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлялись належними чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надавали.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2010 по справі №2-1344/2010 задоволено позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11075513000 від 10.11.2006 у розмірі 175129,22грн., що виник станом на 16.06.2006. Цим рішенням встановлено, що 10.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договір поруки за умовами яких поручителі на добровільних засадах беруть на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов`язань. 
16.11.2020 ухвалою суду заяву ТОВ «Укрдебт плюс», про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі задоволено. Замінено вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт плюс» у справі №2-1344/2010 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. В описовій частині цієї ухвали зазначено, що 13.08.2016 ухвалою суду замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта банк» у виконавчому провадженні №24273136 від 08.02.2011 відкритого Заводським ВДВС ММЮ на підставі виконавчого листа №2-1344/2010 від 29.12.2010. Також в описовій частині цієї ухвали зазначено, що 13.12.2016 ухвалою суду замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1344/2010 від 29.12.2010 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11075513000 від 10.11.2006 у розмірі 175129,22грн., судовий збір у розмірі 566,67грн. та витрати по ІТЗ у розмірі 83,34грн. з кожного. Також встановлено, що 13.05.2020 між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт плюс» укладено договір про відступлення прав вимоги №2245/К, відповідно до умов якого ТОВ «Укрдебт плюс» набуло статусу нового кредитора та отримано право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «Дельта банк».
Інфляційні втрати позивач нараховує за період з 01.01.2018 – 11.10.2019 на суму боргу по рішенню суду 170060,22грн., що складає 23037,90грн., за період з 12.10.2019 – 20.03.2020 на суму боргу по рішенню суду 160991,23грн., що складає 2095,91грн., за період з 21.03.2020 – 23.02.2022 на суму боргу по рішенню суду 49109,11грн., що складає 8867,47грн. 
Три відсотки річних позивач нараховує за період з 01.01.2018 – 11.10.2019 на суму боргу по рішенню суду 170060,22грн., що складає 9071,43грн., за період з 12.10.2019 – 31.12.2019 на суму боргу по рішенню суду 160991,23грн., що складає 1071,80грн., за період з 01.01.2020 – 20.03.2020 на суму боргу по рішенню суду 160991,23грн., що складає 1055,68грн., за період з 21.03.2020 – 31.12.2020 на суму боргу по рішенню суду 49109,11грн., що складає 1151,25грн., за період з 01.01.2021 – 23.02.2022 на суму боргу по рішенню суду 49109,11грн., що складає 1691,24грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження №12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. 
Вказані суми позивач нараховує саме за невиконання рішення суду зазначеного вище за вказаний позивачем період.
На правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості поширюється і порука, оскільки наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане своєчасно останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Вказана норма не містить застереження щодо неможливості солідарної відповідальності боржника та поручителя за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Наявність або відсутність у зобов`язання ознаки натурального прямо впливає на можливість чи неможливість стягнення сум за ст. 625 ЦК України у межах 3-річної позовної давності до моменту пред`явлення позову.
Отже, якщо кредитор уже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, у тому числі, за останні три роки до моменту пред`явлення позову. Аналогічний висновок сформульовано у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №548/223/19.
Разом з тим, в справі яка розглядається вимога ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку.
Позивач посилається в позові на ст.ст.512, 514, 530, 599, 610, 611, 625 ЦК України і вказує про солідарний порядок стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявленого в позові боргу.
Суд за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП відносно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановив, що: по боржнику ОСОБА_1 за № АСВП – 27351408, дата відкриття 05.07.2011, стягувач АТ «УкрСиббанк», стан в/п – завершено; по боржнику ОСОБА_2 за № АСВП – 59765801, дата відкриття 09.08.2019, стягувач ТОВ «Укрдебт плюс», стан в/п – завершено; по боржнику ОСОБА_3 за № АСВП – 24276201, дата відкриття 10.02.2011, стягувач ПАТ «Дельта Банк», стан в/п – завершено. 
Отже, в заявлений період з 01.01.2018 позивач не набув права вимоги до відповідачів за кредитним договором №11075513000 від 10.11.2006, це відбулось 13.05.2020.
За даними АСВП позивач не значиться як стягувач відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо виконавчих проваджень які перебувають/перебували на виконанні. ТОВ «Укрдебт плюс» набуло статус стягувача на підставі рішення суду від 10.03.2010 у виконавчих листах №2-1344/2010 на підставі ухвали суду від 16.11.2020, разом з тим заявлено період боргу по рішенню суду з 01.01.2018 – 23.02.2022.
В якості доказів виконання рішення суду від 10.03.2010 по справі №2-1344/2010 позивачем надано:
- квитанцію №30359159 від 31.12.2013 за якою сплачено 350дол.США еквівалент 2797,55грн. з призначенням платежу погашення кредитної заборгованості згідно договору №11075513000 від 10.11.2006;
- квитанцію від 29.04.2014 №34933457 сплачено 200дол.США еквівалент 2271,45грн. з призначенням платежу погашення кредитної заборгованості згідно договору №11075513000 від 10.11.2006;
- виписку з рахунку приватного клієнта №090000-2026/0325 розрахунковий з 02.09.2019 по 25.03.2026, одержувач ОСОБА_2 11.10.2019 сплачено 44,32грн. з призначенням платежу часткове погашення боргу з ОСОБА_2 зг.в/л №2-1344/2010 від 29.12.2010, Заводський р/с м. Миколаєва, зг.п/в №59765801 від 27.09.2019. Позивач не підтверджує виконання рішення суду на вказану суму.;
- виписку з рахунку приватного клієнта №090000-2026/0325 розрахунковий з 11.10.2019 по 11.10.2019, одержувач ОСОБА_2 11.10.2019 сплачено 9068,99грн. з призначенням платежу часткове погашення боргу з ОСОБА_2 зг.в/л №2-1344/2010 від 29.12.2010, Заводський р/с м. Миколаєва, зг.п/в №59765801 від 27.09.2019;
- акт про реалізацію предмета іпотеки у в/п №59765801 від 20.03.2020 в якому зазначено ціну продажу предмета іпотеки 130050грн. яка перерахована 25.02.2020. Позивач зазначає суму 111882,12грн.;
- квитанція до платіжної інструкції від 15.04.2026 №77Т005Е6А сплачено 49169,11грн., платник ОСОБА_2 , призначення платежу стягнення залишку боргу на виконання рішення заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2010 по справі №2-1344/2010.
Разом з тим, за постановою про закінчення виконавчого провадження №24276201 від 19.11.2018 з примусового виконання в/листа №2-1344 від 29.12.2010 (про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11075513000 від 10.11.2006 в розмірі 175129,22грн., державне мито у сумі 566,67грн. з кожного та по 83,34грн. з кожного витрати на ІТЗ) відносно боржника ОСОБА_3 , стягувач ПАТ «Дельта банк», встановлено 16.11.2018 до відділу надійшла заява стягувача про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, постановлено виконавче провадження закінчити. За постановою про закінчення виконавчого провадження №24272863 від 29.12.2018 з примусового виконання в/листа №2-1344/2010 від 29.12.2010 (про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11075513000 від 10.11.2006 в розмірі 175129,22грн., державне мито у сумі 566,67грн. з кожного та по 83,34грн. з кожного витрати на ІТЗ) відносно боржника ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Дельта банк», встановлено згідно заяви АТ «УкрСиббанк» боржником ОСОБА_3 , яка є солідарщиком за вказаним рішенням, рішення суду виконано в повному обсязі, згідно з виконавчим документом, постановлено виконавче провадження закінчити. За постановою про повернення виконавчого провадження №24273136 від 26.06.2019 з примусового виконання в/листа №2-1344 від 29.12.2010 (про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11075513000 від 10.11.2006 в розмірі 175129,22грн., державне мито у сумі 566,67грн. з кожного та по 83,34грн. з кожного витрати на ІТЗ) відносно боржника ОСОБА_2 , стягувач ПАТ «Дельта банк», встановлено за даними ДФС України та ПФУ джерела доходів в т.ч. пенсія, відсутні, інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах відсутня. Т/з належний боржнику IVECO 49 12, 1998р.в., білого кольору, р.н. НОМЕР_4 , оголошений в розшук постановою державного виконавця, розшук якого здійснювався поліцією, не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку. Інше майно, на яке за законом можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, відсутнє, постановлено виконавчий документ повернути стягувачу. За постановою про закінчення виконавчого провадження №59765801 від 05.02.2026 з примусового виконання в/листа №2-1344/2010 від 29.12.2010 (про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11075513000 від 10.11.2006 в розмірі 175129,22грн., державне мито у сумі 566,67грн. з кожного та по 83,34грн. з кожного витрати на ІТЗ) відносно боржника ОСОБА_2 , стягувач ТОВ «Укрдебт плюс», встановлено на адресу офісу приватного виконавця надійшла заява ТОВ "Укрдебт плюс" за вих. б/н про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 175779.23 грн., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0грн., постановлено виконавчий документ повернути стягувачу.
Відповідно до ч.4 ст.543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга статті 50 Закону № 606-XIV). Схожі за змістом норми містяться в частинах першій та другій статті 40 Закону № 1404-VIII.
Отже, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2010 по справі №2-1344/2010 за виконавчим листом №2-1344/2010 від 29.12.2010 було виконано в повному обсязі ОСОБА_3 до 16.11.2018 (дата надходження заяви стягувача ПАТ «Дельта Банк»).
Крім того, суд звертає увагу позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11.02.2026 у справі №754/511/23. Так, виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
За статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). За пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до набрання 05.10.2016 чинності Законом України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження») пропуск встановленого строку пред`явлення документів до виконання визначався як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Тобто за межами цього строку (строку пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначені у статті 12 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».
До 05.10.2016 положення щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначались у статтях 22-24 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.
Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення.
Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном.
У такій ситуації зобов`язання не є задавненим у класичному розумінні, оскільки позовна давність застосовується до звернення з позовом, а тут уже є судове рішення, яке набрало законної сили.
Водночас втрата права на примусове виконання судового рішення, припинення можливості його реалізації через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відмову у його поновленні судом свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку.
У зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмовою суду в його поновленні право стягувача на примусове виконання судового рішення є остаточно втраченим, а можливість виконання такого рішення - припиненою.
Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними.
З наведеного вбачається, що хоча формально позовна давність не застосовується, фактично зобов`язання втрачає юридичну примусовість, вимога за цим зобов`язанням стає такою, що не може бути захищена в примусовому порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
Будучи позивачем у справі та стягувачем за виконавчим документом, особа не може бути необізнаною з наявністю провадження у вказаній справі та із встановленим законом строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Реалізація своїх процесуальних прав у цьому випадку залежить виключно від волі самого кредитора (позивача, стягувача).
За таких обставин можливі аргументи на користь стягувача про те, що невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності, у цьому випадку не можуть вважатись доречними, оскільки саме надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, буде суперечити принципу правової визначеності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Позивачем не спростовано виконання рішення суду в повному обсязі солідарним боржником ОСОБА_3 та вчинення дій з оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.11.2018 з 13.05.2020.
За таких обставин в позові слід відмовити за необґрунтованістю.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення 3% річних та інфляції – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», ЄДРПОУ: 43212924, юридична адреса: 04073, м. Київ, пр.-т. Степана Бандери, 28А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя А.А. Лагода