Справа № 149/4096/25
Провадження №2/149/788/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України
27.05.2026 р. м. Хмільник
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю. 
при секретарі Зоріній О. Г., 
за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,
ВСТАНОВИВ:
16 грудня 2025 року ТОВ "Факторинг партнерс" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.
Позов мотивований тим, що в ході укладення договорів факторингу ТОВ "Факторинг партнерс" набуло права вимоги за кредитним договором № 3887719 від 25 березня 2021 року, укладеного між між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_2 . Згідно укладеного договору ОСОБА_2  отримала кредит у розмірі 7 000,00 грн, строком на 360 днів, під проценти. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, в результаті чого у неї утворилась заборгованість, що становить 21 796,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 796,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 21 796,00 грн заборгованості за кредитом, 13 000,00 грн витрат на правову допомогу та 2 422,40 грн судового збору. 
Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року витребувано докази в АТ "Універсал банк" витребувано ряд доказів.
Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила застосувати строки позовної давності та у задоволені позову відмовити. Так, відповідач зазначила, що позивачем не доведено укладення із нею спірного кредитного договору, факту отримання нею грошових коштів та правомірності переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором. Крім того вказала, що позов подано після спливу загального строку позовної давності.
Також відповідач надала до суду письмові пояснення, у яких зазначила щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Фактичним обставинам справи, відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611,625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Судом установлено, що 25 березня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_2 укладено договір № 3887719 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в розмірі 7 000,00 грн, на строк 22 дні, із можливістю його пролонгації відповідно до умов, зазначених в Розділі 4 договору.
Стандартна процентна ставка ставка становить 1,90 % в день, знижена процентна ставка - 0,57 % в день. Умови застосування зниженої процентної ставки визначені п. 1.5.1. Договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надано споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Додатками до договору № 3887719 від 25 березня 2021 року є паспорт споживчого кредиту та графік платежів, які також підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно відповіді УДМС у Вінницькій області, ОСОБА_2 , 1997 р. н., в 2022 році змінила прізвище на ОСОБА_2 .
Отже між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.
Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та перерахувало на рахунок відповідача кредитні кошти, що підтверджується, листами ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" та ТОВ "Авентус Україна".
Крім того, відповідно до листа АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" на ім`я ОСОБА_2 банком було емітовано банківську картку НОМЕР_1 . За період з 25 березня 2021 року по 29 березня 2021 року на вказану платіжну картку було зараховано платіж в сумі 7 000,00 грн. Фінансовим номером власника даної картки є номер: НОМЕР_3 . 
В свою чергу, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, в результаті чого у неї утворилась заборгованість.
При цьому, пунктом 1.4 Договору сторони визначили строк кредитування 22 дні.
Суд відхиляє посилання представника ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на пролонгацію відповідачем договору про надання споживчого кредиту № 3887719 від 25 березня 2021 року на умовах, визначених пп. 4.2 Розділу 4 цього ж договору. Такі посилання не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.
Пунктом 4.1 договору про надання споживчого кредиту № 3887719 від 25 березня 2021 року визначено, що строк кредиту може бути продовжено:
- за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 Договору;
- в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 договору.
Відповідно до пп. 4.2.2. Договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом споживач зобов?язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів:
- перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в розділі "Мої кредити" клавішу "внести платіж" в меню "Часткове погашення кредиту"; або
- протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на Веб-сайті в розділі "Зворотній зв?язок" вибравши категорію звернення "Часткове погашення без пролонгації") повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов?язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Відповідно до п.п. 4.2.4 Договору, у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пп. 4.2.2 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті.
Матеріали справи не містять доказів ініціювання відповідачем пролонгації строку кредиту, відсутні відомості, що відповідач не вказував у призначенні платежу про часткове погашення без пролонгації.
Разом з тим, відповідно до п.п. 4.3.1-4.3.2. Договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев?яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. договору.
Таким чином, суд приходить до висновку, що строк кредитування за спірним кредитним договором з урахуванням умов автопролонгації, становив 112 дів, тобто з 25 березня 2021 року по 14 липня 2021 року (22 дні строку дії кредиту та 90 днів автопролонгації), а тому заборгованість за даним кредитним договором становить 15 994,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - тіло кредиту, 8 994,00 грн - заборгованість за відсотками.
30 листопада 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК"ЄАПБ"було укладено договір факторингу № 30112021, відповідно до якого останнє набуло права вимоги за кредитним договором № 3887719 від 25 березня 2021 року.
В свою чергу ТОВ "ФК"ЄАПБ", у відповідності до договору факторингу № 23/05/24 від 23 травня 2024 року, відступило право вимоги за кредитним договором № 3887719 від 25 березня 2021 року ТОВ "Факторинг Партнерс".
Доказів того, що вищевказані договори факторингу/відступлення права вимоги визнані недійсними, суду не надано.
Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Таким чином, ТОВ "Факторинг Партнерс" стало новим кредитором відповідача за спірним кредитним договором .
На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які належать до договірних зобов`язань, а саме випливають з договору кредиту, встановив, що права позивача порушення відповідачем, а тому вони підлягають захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" заборгованості за договором № 3887719 від 25 березня 2021 року в розмірі 15 994,00 грн.
Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.
Пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення»" ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.
Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.
Окрім того, згідно пунктом 19 Розділу "Прикінцеві положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення.
Разом із тим, внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30 квітня 2023 року. Також продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року.
Враховуючи вище викладене, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану.
Таким чином, оскільки спірний договір було укладено 25 березня 2021 року, тобто, під час дії на території України карантину та, згодом, воєнного стану, на період яких строк позовної давності зупинено, позов заявлено в межах строку позовної давності.
Щодо розподілу судових витрат.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, зокрема розмір відшкодованих судових витрат визначається пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 777,56 грн, яка являється пропорційною розміру задоволених позовних вимог (2 422,40*(100* 15 994,00 :21 796,00):100).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Правнича допомога позивачеві у даній справі була надана АО "Лігал Ассістанс" на підставі договору про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року № 02-07/2024. Згідно витягу з акту № 23 про надання юридичної допомоги від 28 листопада 2025 року, вартість наданих послуг відповідно до договору складає 13 000,00 грн.
Разом з тим, визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, суд враховує результат розгляду справи, а також зважає, що справа є незначної складності, стосувалася одного кредитного договору, та в силу вимог закону не є складною,в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а також наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, пропорційним до розміру задоволених позовних вимог, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
На підставі ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611,625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 355 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" заборгованість за договором № 3887719 про надання споживчого кредиту від 25 березня 2021 року в розмірі 15 994 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" судові витрати: судовий збір в розмірі 1 777 (одна тисяча сімсот сімдесят сім) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок та витрати на правову допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс", код ЄДРПОУ 42640371, адреса: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, оф. 521, м. Київ.
Представник позивача: Сердійчук Ярослава Ярославівна, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, оф. 521, м. Київ; Адвокатське об`єднання "Лігал Ассістанс", вул. Сурикова, 3, корп. 8Б, каб. 316, м. Київ: адвокат Ліпкевич Іван Володимирович, вул. Рівненська, 54, м. Луцьк; адвокат Таран Владислав Анатолійович, а/с 8, с. Петропавлівська Борщагівка, Бучанський район, Київська область.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя: