Справа № 161/8656/25 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/396/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Місюри І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист прав споживача шляхом припинення нарахування заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунку, та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та відповідача за первісним позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.
Покликався на те, що він є клієнтом АТ «Державний ощадний банк України» та має у цьому банку відкриті рахунки на підставі відповідних договорів.
Також вказував, що 16 липня 2024 року він, вважаючи, що здійснює перехід для отримання грошової допомоги, перейшов за посиланням «htt://web.defenselawyerbrooklyn» надісланим через робочу групу (чат) у мобільному додатку «Viber». Після чого на його номер мобільного телефону надійшов дзвінок від оператора відповідача і останній продиктував 4 цифри, які необхідно було ввести у віконце, яке відкрилось у відкритому ним посиланні. У подальшому ніяких сповіщень про зняття чи перерахування коштів на іншу картку йому не надходило. Однак, як з`ясувалося пізніше, з доступного ліміту у 58000 грн на його картковому рахунку залишилось лише 28000 грн, хоча він не проводив жодних операцій по перерахунку чи зняттю коштів із належних йому рахунків.
Крім того позивач зазначав, що 18 липня 2024 року, у зв`язку із наведеними подіями, звертався у філію Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» із проханням надати інформації щодо транзакцій по його картці та просив відновити залишок по кредитному рахунку. Представник банку запропонував йому негайно звернутися до поліції із заявою про здійснення шахрайських дій.
Після чого він подав заяву до Луцького РУП ГУНП у Волинській області, у якій вказав, що 16 липня 2024 року невстановлена особа, перебуваючи в невстановленому місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом обману, використовуючи фішингове посилання "htt://web.defenselawyerbrooklyn", заволоділа грошовими коштами з його банківської картки на загальну суму 30000 грн. 19 липня 2024 року по даному факту було відкрито кримінальне провадження та зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 12024030580002405, в якому його визнано потерпілим.
Після блокування банком зазначеної банківської картки ним було отримано нову платіжну картку, з якої 27 липня 2024 року невстановленою особою повторно було здійснено несанкціоноване ним списання грошових коштів на суму 10 000 грн.
Також позивач вказував, що він не розголошував третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картки він не губив, доступу до них треті особи не мали, тобто жодних дій, які б давали змогу ініціювати платіжні операції від його імені не вчиняв. 
У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 просив суд зобов`язати АТ «Ощадбанк» припинити незаконне нарахування заборгованості за належними йому картковими рахунками за користування кредитним лімітом, що утворилась внаслідок проведення операцій 16 липня 2024 року в розмірі 30000 грн та 27 липня 2024 року в розмірі 10000 грн. Зобов`язати відповідач скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції в період з 16 липня 2024 року по день винесення рішення за вищевказаними картковими рахунками. Зобов`язати відповідача відновити йому залишок коштів до того стану в якому вони були перед виконанням фінансових операцій 16 липня 2024 року та 27 липня 2024 року, враховуючи списані банком кошти в рахунок погашення боргу по дату винесення рішення суду. Відшкодувати йому понесені судові витрати та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн.
У червні 2025 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось в суд із зустрічним позовом про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості.
Покликалося на те, що 22 вересня 2023 року між товариством та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про приєднання № 857245004/220923, було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу - платіжної картки, на яку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн, який у подальшому був збільшений до 58200 грн. 
Крім того вказував, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за зазначеним вище договором і станом на 20 січня 2025 року утворилась заборгованість в сумі 48673 грн 36 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту - 40728 грн 95 коп., заборгованості за відсотками - 7944 грн 41 коп.
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 48673 грн 36 коп. та відшкодувати йому понесені судові витрати по сплаті судового збору - 3028 грн.
09 червня 2025 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області зустрічний позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2026 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» припинити незаконне нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що утворилась в наслідок проведення операцій (транзакцій) 27 липня 2024 року на суму 10 000 грн. 
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції ОСОБА_1 в період з 16 липня 2024 року по день винесення рішення суду за картковими рахунками № НОМЕР_3 та НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» відновити ОСОБА_1 залишок коштів по картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), до того стану, в якому вони були перед виконанням фінансових операцій 27 липня 2024 року, тобто станом на 26 липня 2024 року, врахувавши списані банком кошти в рахунок погашення боргу по дату винесення рішення суду.
Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
У задоволенні зустрічного позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог у первісному позові незаконним і необґрунтованим, представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - Ліпкевич І. В. подав апеляційну скаргу, в якій просив його в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги його довірителя повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини справи та зробив висновки, які цим обставинам не відповідають, і тим самим допустив порушення норм процесуального права та невірно застосував норми матеріального права.
У відзиві на вказану апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом АТ «Державний ощадний банк України» просив її залишити без задоволення.
Вважаючи рішення суду незаконним, відповідач за первісним позовом АТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задовленні первісного позову відмовити повністю, а поданий ним зустрічний позов про стягнення заборгованості задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дав неналежну правову оцінку встановленим обставинам справи, а саме не врахував того, що позичальник ОСОБА_1 , з власної волі, перейшов за посиланням на фішинговий сайт, де під час верифікації вніс власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону, отриманий від банку пароль доступу у Ощад24, тим самим посприяв стороннім особам здійснити переказ коштів з його карток.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача за первісним позовом підлягає до задоволення частково, а апеляційна скарга відповідача за первісним позовом підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача шляхом припинення нарахування заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунку, суд першої інстанції виходив з того, що банком не було здійснено блокування облікового запису ОСОБА_1 у мобільному додатку Ощад24/7, що призвело до несанкціонованого доступу до коштів позивача. Разом з тим вимоги за зустрічним позовом банку суд вважав безпідставними.
Проте погодитись з таким висновками суду не можна.
Встановлено, що 22 вересня 2023 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про приєднання №857245004/220923, було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
Підписанням даної заяви клієнт погодився з умовами вказаного вище договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщеного на офіційному сайті АТ«Ощадбанк». Згідно п. 3.6 банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває поточний рахунок № НОМЕР_2 в гривні на умовах тарифного пакету «MORE» зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 5000 грн та видачею картки № НОМЕР_3 , який в подальшому був збільшений до 58200 грн.
Всі інші умови кредитного договору, містяться в самому тексті договору розміщеному у вільному доступі на інтернет-сторінці банку та інші документи, які є їх невід`ємними частинами, є кредитним договором, зокрема і правилами користування карткою.
Також встановлено і ці обставини визнані позивачем ОСОБА_1 за первісним позовом, що 16 липня 2024 року у мобільному додатку «Viber» йому надійшло повідомлення з посиланням «htt://web.defenselawyerbrooklyn» із пропозицією, щодо можливості отримання грошової допомоги, для цього останньому необхідно було перейти за вказаним посиланням. Після того як ОСОБА_1 перейшов за вказаним посиланням, на його мобільний телефон надійшов телефонний дзвінок і оператор продиктував 4 цифри, які йому необхідно було ввести у віконце, яке відкрилось у посиланні, які він ввів.
У подальшому цього ж дня було здійснено п`ять переказів грошових коштів з рахунку належного позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 через UKR KYIV MOBILE BANKING по 2000 грн, що в сумі становить 10000 грн. Аналогічні операції були здійсненні 17 та 18 липня 2024 року, вказані операції проводились по картці № НОМЕР_3 . Інформування повідомлення про проведення цих операцій банком надходили повідомленням у мобільний додаток «Viber» телефону належного ОСОБА_1 , що підтверджується виписками про смс-інформування клієнтів банку наявними в матеріалах справи.
Крім того встановлено, що 18 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 виявив, що з доступного ліміту 58000 грн у нього залишилось 28000 грн, хоча він особисто жодних операцій за карткою не проводив. Цього ж дня з приводу несанкціонованого списання грошових коштів з його банківської карти він звернувся у Філію-Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк», вказавши, що дані транзакції були здійснені не ним та просив надати інформацію по останніх транзакціях по картці № НОМЕР_3 .
Після чого звернувся до Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області із відповідною заявою про те, що 16 липня 2024 року невідома особа, діючи умисно, шляхом обману, використовуючи фішингове посилання «htt://web.defenselawyerbrooklyn», заволоділа грошовими коштами з його банківської картки на загальну суму 30000 грн.
19 липня 2024 року за заявою ОСОБА_1 до відділу поліції, було внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12024030580002405 щодо заволодіння грошовими коштами з банківської картки останнього, емітованої у АТ «Ощадбанк» на загальну суму 30000 грн та визнано його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.
Також встановлено, що 18 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 дзвонив з свого фінансового номеру НОМЕР_4 на гарячу лінію АТ «Ощадбанк» із запитом щодо отримання повних номерів карток, на які були переказані кошти з його кредитної картки без його згоди.
Із запису розмови ОСОБА_1 з оператором контакт - центру АТ «Ощадбанк» слідує, що останній повідомив оператора контакт - центру, що з його карки шахрайським способом були списані грошові кошти. На запитання оператора контакт - центру: «Ви заблокували карту?», - він відповів: «Так, та замовив перевипуск нової карти», а також вказав, що за даним фактом звернувся до поліції із відповідною заявою. 
26 липня 2024 року ОСОБА_1 отримав нову картку № НОМЕР_1 .
Однак, згідно наданої банком виписки по картковому рахунку № НОМЕР_5 , 27 липня 2024 року з банківської картки № НОМЕР_1 було здійснено п`ять переказів коштів з рахунку ОСОБА_1 через UKR KYIV MOBILE BANKING по 2000 грн., що в сумі становить 10000 грн.
В цей же день позивач ОСОБА_1 повідомив оператора контакт - центру гарячої лінії АТ «Ощадбанку» про повторно здійснені шахрайські дії з його картковим рахунком. Після чого, позивачу було заблоковано банківську картку, а також його обліковий запис в Ощад24/7.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин 1-3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Згідно вимог частини 1-3 статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом, або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Банк має право надавати платіжні послуги відповідно до Закону України «Про платіжні послуги» з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність банків.
Відповідно до пунктів 2-5 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, відповідно до умов укладеного між ними договору про надання платіжних послуг.
Платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Згідно п. п. 14.12, 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Відповідно до п.п. 136, 140, 141, 146 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів Користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень;
Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Емітент під час видачі платіжного інструменту зобов`язаний поінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу. Перша зміна ПІНу здійснюється безкоштовно (у разі можливості зміни ПІНу).
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку / держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Як зазначалось вище, для реєстрації (перереєстрації), входу в систему «Ощад 24/7» на мобільному пристрої необхідні доступ до фінансового номеру, номер картки та PIN- код до неї, що в свою чергу є автентифікацією платіжного засобу і його держателя.
Відповідно до правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2019 по справі №522/22780/15-ц, враховуючи що при вході до системи дистанційного обслуговування Mobile-банкінг «Ощад 24/7» та проведенні операцій з переказу коштів проведена електронна ідентифікація самого електронного платіжного засобу і його користувача, відсутності належних доказів щодо проведення операцій сторонніми особами поза волею та бажанням Клієнта, відсутності доказів вини банку, банк не несе відповідальність за проведені позивачем операції по його рахунку.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №182/5175/16-ц, на клієнта банку - власника картки покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації за рахунком. Оскільки операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу З-D Secure, списання коштів з карткового рахунку фізичної особи відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача.
Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі №712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі №522/22780/15-ц (провадження №61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі №201/15185/16-ц (провадження №61-41264св18).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що платіжні операції, які відбулись 16 - 18 липня 2024 року на загальну суму 30000 грн, були ініційовані завдяки верифікації проведеної за допомогою введення позивачем за первісним позовом даних платіжної картки, зокрема CVC та з використанням власно обраного під час первинної реєстрації 22 вересня 2023 року у системі «Ощад 24/7» коду доступу-паролю, без введення яких операцію щодо перерахунку коштів неможливо завершити.
Зокрема під час розгляду справи у суді першої інстанції останній підтвердив факт, отримання коду з 4 цифр, які він пізніше вніс у форму перейшовши за фішинговим посиланням.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що операції з переказів грошових коштів у сумі 30 000 грн, які були здійснені в період з 16 липня 2024 по 18 липня 2024 року в мережі Інтернет за допомогою системи ДБО «Ощад 24/7», авторизація та вхід до якої виконаний з використанням всіх необхідних реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV-коду, а також фінансового номеру, кодів, отриманих в ОТР-повідомленнях на фінансовий номер, які відомі тільки власнику картки, а тому АТ «Ощадбанк» не повинен нести відповідальність за дані операції.
Однак суд першої інстанції не врахував той факт, що у подальшому всі дії з блокування картки здійснювалося самим ОСОБА_1 без залучення працівників банку, про що свідчить запис телефонної розмови, яка відбулась 18 липня 2024 року між ним та працівниками гарячої лінії АТ «Ощадбанк». Так ОСОБА_1 лише запитував інформацію, щодо отримання повного номеру карток, на які були переказані кошти невідомим особам з його кредитної картки, а не уточнював будь які дії пов`язані із роботою системи «Ощад 24/7». Отже саме ним не було проведено зміну паролю доступу до облікового запису в додатку «Ощад 24/7». У зв`язку із чим після отримання ним 26 липня 2024 року нової картки № НОМЕР_1 вже 27 липня 2024 року з його рахунку знову було списано грошові кошти у сумі 10000 грн.
Щодо зустрічного позову АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, то як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач за зустрічним позовом користувався коштами кредитного ліміту, який у встановленому договором порядку та строки не погасив, в результаті чого станом, на 21 травня 2025 року, утворилась заборгованість в сумі 48673 грн 36 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту - 40728 грн 95 коп. заборгованості за відсотками - 7944 грн 41 коп., вказане також підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 , наданого позивачем АТ «Ощадбанк» разом із зустрічним позовом. Зазначений розрахунок позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та наявними в матеріалами справи доказами не спростований.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 порушив вимоги Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, оскільки саме його дії як користувача банківських послуг призвели до втрати, незаконного використання його конфіденційної інформації, що дало змогу стороннім особам ініціювати спірні платіжні операції.
Наведе дає апеляційному суду підстави вважати, що встановлені у справі обставини виключають покладання на відповідача за первісним позовом АТ «Державний ощадний банк України», як на надавача платіжних послуг відповідальності за проведення операцій з переказу коштів з рахунку позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , які здійснені 16 - 18 та 27 липня 2024 року. Тобто саме на позивача за первісним позовом, як користувача платіжною системою банку і має бути покладена відповідальність за ці операції, а сума перерахованих за цими операціями коштів обґрунтовано включена позивачем за зустрічним позовом до сум використаного позичальником ОСОБА_1 кредитного ліміту.
Отже, суд першої інстанції вказаних доказів та обставин, які ними підтверджені, не врахував та зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмови у задоволенні зустрічного позову АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості, як таке, що прийняте судом з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то, враховуючи вимоги чинного процесуального законодавства, з позивача за первісним позовом ОСОБА_1 на користь відпоівдача за первісним позовом АТ «Державний ощадний банк України» слід стягнути 6518 грн 98 коп. сплаченого судового збору за подання зустрічної позовної заяви та подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2026 року скасувати.
У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист прав споживача шляхом припинення нарахування заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунку відмовити.
Зустрічний позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48673 грн 36 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6518 грн 98 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді