УХВАЛА

04 травня 2026 року 
м. Київ

справа №140/4167/25
адміністративне провадження № К/990/11734/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №140/4167/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРБА-ВВ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.09.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРБА-ВВ" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.01.2025 №0007900702 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, які сплачують інші підприємства на 64.124.421,25 грн та №0007920702 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 2.861.210,00 грн. 
Справа розглядалася в порядку загального провадження.
До Верховного Суду 16.03.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №140/4167/25.
Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору в розмірі 48 448 грн та надання оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог вказаної ухвали, контролюючим органом надіслано уточнюючу касаційну скаргу, в якій підставою касаційного оскарження визначено пункти 1, 4 частини 4 статті 328 КАС України при цьому з тим самим обґрунтуванням, як і в поданій касаційній скарзі, а також надано платіжну інструкцію від 07.04.2026 року № 1562 про сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 48 448 грн.
Зокрема, скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на прийняття судового рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме: ст.14, ст. 22, ст.23, ст.44, ст. 103, ст. 134, ст.135, ст. 137 Податкового кодексу України; ст. ст. 14, 78, 242, 370 КАС України, без врахування до спірних правовідносин правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №826/8114/15, від 13.11.2024 у справі №400/10652/21, від 12.12.2024 у справі №240/6608/19, від 06.03.2025 у справі №420/769/22 в частині нереальності господарських операцій.
Вирішуючи питання щодо усунення скаржником недоліків, які слугували підставою для залишення його касаційної скарги без руху, суд звертає увагу на наступне.
Залишаючи касаційну скаргу без руху для належного викладення підстав касаційного оскарження, Верховним Судом зазначалось скаржнику, що у відповідності до пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Верховний Суд зауважував скаржнику, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Як вказувалось скаржнику, недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. 
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Отже як вказувалось скаржнику під час залишення касаційної скарги без руху і встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 10.04.2025 у справі №160/25215/23, від 14.08.2024 у справі №560/12984/23, від 03.10.2019 у справі №811/3223/14, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 30.09.2021 у справі №400/1986/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 і за результатами розгляду справи зроблено висновки, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах є недостовірними, зроблено відповідні висновки на підставі аналізу податкової інформації, а не доказів. Скаржником не спростовано такі висновки судів, не наведено підстав щодо помилковості врахування такої правової позиції Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.
Однак, уточнена касаційна скарга є повністю ідентичною поданій касаційній скарзі в частині викладення підстав касаційного оскарження, тобто не усуває недоліки, які слугували підставою для її залишення без руху в наведеній частині.
Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів. 
До того ж, скаржником не зазначено, чим можуть бути спростовані висновки суду апеляційної інстанції про те, що: "у своїх відповідях деякі з ФОП підтвердили факт здійснення господарських операцій із ТОВ, проте таким відповідям та долученим до них матеріалам відповідачем не надано правової оцінки, оскільки акт перевірки не містить обґрунтувань, у зв`язку з чим пояснення таких ФОП не взяті до уваги. 
Крім цього, твердження відповідача про те, що ФОПи не укладали на аукціонах договорів купівлі-продажу лісосировини, не мали укладених із ПАТ «ВОЛИНЬОБЛЕНЕРГО» договорів та ними не отримувались дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що свідчить про нереальне виконання ними своїх зобов`язань перед ТОВ, є необґрунтованими, позаяк відповідно до укладених договорів купівлі-продажу ФОПи реалізовували позивачу готову продукцію (пиломатеріал обрізний), виготовлення якої власними силами підтвердили окремі контрагенти. Крім того, контрагенти позивача могли попередньо придбати таку продукцію у інших осіб та в подальшому її реалізувати позивачу, однак перевірку таких обставин шляхом проведення зустрічних звірок відповідач не здійснив".
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами і свідчить про переоцінку доказів у справі, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження в розумінні вимог процесуального закону.
Однак враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
До того ж в касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, внаслідок не дослідження доказів у справі, що за його доводами у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд, скаржник навпаки в прохальній частині касаційної скарги просить суд скасувати судові рішення і прийняти нове про відмову в задоволенні позову, що фактично суперечить процесуальним вимогам законодавства в контексті повноважень суду касаційного інстанції за наслідками касаційного перегляду справи.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Так, відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги, які були підставою для залишення її без руху.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 330, 332, 355, 359 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №140/4167/25, повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Судді 	І.А. Васильєва 	
	Р.Ф. Ханова   В.П. Юрченко