Справа №461/2456/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 року    м. Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючої – судді Павлюк О. В.,
за участі:
секретаря судового засідання – Гнаткович В. С.,
позивачки – ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
представника позивача – Юрчака В. В.,
представника відповідача – Лубоцького Б. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил, –
В С Т А Н О В И В :
Позовні вимоги
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил, у якому просить скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0097/UA209000/2026 від 24.03.2026 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України, а провадження у справі – закрити на підставі ст. 487-1 МК України у зв`язку з відсутністю у її діях складу порушення митних правил.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 24.03.2026 Львівська митниця розглянула Протокол про порушення митних правил №0097/UA209000/2026 від 24.01.2026 й прийняла Постанову в справі про порушення митних правил № 0097/UA209000/2026 від 24.03.2026, якою притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ст. 471 МК України. Перед розглядом справи, 23.03.2026 представник Позивачки надав до митного органу письмові пояснення за вих. №39/26, до яких долучив: (1) Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 28.02.2017; (2) Висновок спеціаліста з офтальмології; (3) Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 08.11.2018; (4) Довідку МСЕК серії АВ №0969674 від 17.05.2018; (5) Посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.09.2023; (6) Відзнаку Президента України «За оборону України» серії ОУВ №0176208; (7) Копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 . У цих письмових поясненнях представник Позивачки зазначав, що в її діяннях відсутня суб`єктивна сторона, оскільки вона не керувала транспортним засобом, не мала змоги і не обрала самостійно смугу руху, а її поведінка свідчить про послідовний і неухильний намір задекларувати у встановленому законом порядку валютні цінності. В оскаржуваній Постанові Відповідач прокоментував ці пояснення так: «Слід зазначити, що наведені у вказаних поясненнях обставини повністю спростовуються матеріалами справи про порушення митних правил та відповідно не можуть бути враховані, як такі, на підставі яких провадження в справі може бути закрито за відсутністю складу порушення митних правил». Позивачка не погоджується із оскаржуваною постановою, а тому звертається до Галицького районного суду міста Львова з таких підстав. Оскаржувана Постанова, на думку Позивачки, не відповідає принципу обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), оскільки митний орган не встановив, що в діяннях Позивачки відсутня суб`єктивна сторона – хоча мав для цього усі підстави. У цій ситуації Позивачка не була водієм транспортного засобу й не мала можливості самостійно обирати канал руху. Більше того, автомобіль «Volkswagen Passat» н.з. НОМЕР_5 не належить Позивачці, а, натомість перебуває у власності іншої особи, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 . Факт того, що Позивачка не керувала автомобілем підтверджується змістом як Протоколу, так і письмових пояснень Позивачки та ОСОБА_2 , у яких останній підтвердив, що був лише водієм, «послуги надавав як фізична особа, будь-яких договорів з Позивачкою чи іншими особами на її перевезення не укладав». Аналогічно у своїх поясненнях Позивачка зазначила про те, що «зелений коридор був обраний випадково найманим водієм, який не має жодного відношення до коштів». Таким чином, неможливо стверджувати, що Позивачка усвідомлювала характер своїх дій й умисно та самостійно обрала перевезти валютні цінності через «зелений коридор» без подальшого декларування, а отже, в її діяннях відсутній умисел. Окрім цього, зазначає, що Позивачка одразу під час усного опитування повідомила працівникам митного органу про те, що вона перевозить валютні цінності, й що вона бажає їх задекларувати. Наведене підтверджується як змістом Протоколу, так і письмовими поясненнями позивачки, у яких остання вказала, що «не мала наміру приховувати грошові кошти, про що одразу повідомила на митному контролі працівникові митної служби». Позивачка самостійно під час огляду повідомила місце розміщення валютних цінностей і добровільно передала їх працівникам митного органу, що також зафіксовано у Протоколі та письмових поясненнях Позивачки. Наведене також підтверджується й Актом проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA/209060/2026/000635 від 24.01.2026. Що важливо, Позивачка у своїх Письмових поясненнях зазначила, що «водієві заздалегідь було повідомлено про намір декларувати грошові кошти шляхом червоного коридору». Більше того, водій ОСОБА_2 не повідомив Позивачку про те, що йому видали контрольний талон на проходження саме зеленого коридору. Про те, що водій обрав саме «зелений коридор» руху Позивачка дізналась лише після початку усного опитування. До цього вона не мала змоги контролювати дії водія і впливати на них з двох причин. Перша – Позивачка перебувала на задньому пасажирському сидінні (про що повідомила у письмових поясненнях), а, отже, у неї було обмежене поле зору, за якого вона не мала фізичної змоги вчасно і достовірно побачити, який саме коридор руху обрав водій. Друга – Позивачка перебувала у стані емоційного хвилювання, оскільки разом із нею в салоні перебувала її донька ОСОБА_3 (що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28.02.2017). До Польщі Позивачка їхала, зокрема, для того, аби пройти обстеження в офтальмолога, оскільки у Позивачки проблеми зі сітківкою ока, внаслідок яких зір Позивачки значно погіршився. Наведене підтверджується також висновком спеціаліста з офтальмології, з якого вбачається, що у лівому оці наявна «відсутність правильної фіксації» та «периферичний набряк, постішемічні зміни». Наведене також, очевидно, додатково підкреслює й першу причину, за якої Позивачка не мала достатньої змоги чітко визначити, яку смугу руху обрав водій, а, отже, не мала змоги ніяким чином вплинути на його дії. Також зазначає, що Позивачка – особа з інвалідністю 3 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 08.11.2018, а також довідкою МСЕК серії АВ №0969674 від 17.05.2018. Окрім цього, батько Позивачки – ОСОБА_4 , ветеран, учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 20.09.2023, відзнакою Президента України «За оборону України» серії ОУВ № НОМЕР_7 . Наявність родинного зв`язку між ОСОБА_1 та її батьком підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 . Враховуючи наведене, неможливо стверджувати, що Позивачка передбачала наслідки своїх дій, однак легковажно розраховувала на їх відвернення. Навпаки, поведінка Позивачки послідовна і свідчить про те, що вона повідомила водію свій намір декларувати, однак у подальшому не мала фізичної та психологічної змоги під час перетину митного кордону перевірити обрану смугу руху й впливати на дії водія, зокрема просити його зупинитися та змінити смугу руху на червону. Більше того, дізнавшись, що найманий водій помилково обрав неправильну смугу руху, Позивачка одразу повідомила працівників митного органу про те, що вона перевозить валютні цінності, їх кількість, розташування та джерело походження й одразу та добровільно надала усі документи, які тепер наявні у матеріалах справи та згадані у Протоколі. Стосовно джерела походження коштів пояснює, що 55’000,00 дол. США подарувала Позивачці її мати – ОСОБА_5 . Мати ОСОБА_1 отримала ці кошти внаслідок продажу квартири у м. Києві. Наведене підтверджується Договором купівлі-продажу від 08.01.2026, Заявою ОСОБА_4 про надання згоди на те, аби ОСОБА_5 подарувала 55’000 дол. США їх спільній донці – ОСОБА_1 ; Договором дарування грошових коштів від 22.01.2026. Вказані кошти необхідні були ОСОБА_1 для придбання квартири у Польщі, оскільки Позивачка постійно там зараз проживає. Врешті, той факт, що Позивачка мала зі собою усі документи, що підтверджують легальне походження грошових коштів лише додатково свідчить про те, що у Позивачки не було наміру приховати валюту від митного контролю. Така поведінка свідчить про добросовісність намірів Позивачки й може бути розцінена лише як бажання декларувати переміщення товарів у встановленому законом порядку, яке не було виконано в силу обставин, що не залежали від неї і на які вона не мала змоги вплинути. Отже, неможливо стверджувати, що у діяннях Позивачки наявна необережність. Натомість, митний орган жодним чином не врахував наведені обставини та пояснення Позивачки. Оскаржувана Постанова містить лише формальну констатацію того, що інші встановлені обставини повністю спростовують пояснення Позивачки. Постанова не містить жодної оцінки дій, які свідчать на користь добросовісності Позивачки та її послідовного наміру задекларувати кошти. Отже, Відповідач під час розгляду матеріалів справи відносно Позивачки не встановив усіх ключових обставин, які поза розумним сумнівом свідчать про відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, й не надав їм належної оцінки, а лише обмежився формальним запереченням, тому оскаржувана постанова суперечить п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити.
Рух справи в суді
Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 07.04.2026 відкрив провадження у справі, справу вирішив розглядати за правилами, встановленими статтею 286 КАС України.
Позиція сторін по справі
Позивачка, яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, та її представник – адвокат Юрчак В. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача – Лубоцький Б. І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Підтримав поданий до суду відзив, у якому зазначено, що у своїх письмових поясненнях від 24.01.2026 ОСОБА_1 зазначила, що вона заздалегідь повідомила водія про її намір декларувати грошові кошти та проходити по «червоному коридору». Водночас, у своїх письмових поясненнях від 24.01.2026 ОСОБА_2 , який був водієм транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_8 зазначив, що ОСОБА_1 про суму, яку вона переміщує йому не повідомляла, а також не вказала, що потрібно їхати на «червоний коридор», щоб задекларувати кошти. Оскільки від пасажирів не надійшло інформації про наявність у них валютних цінностей, які підлягають обов`язковому письмовому декларуванню під час перетину кордону, водій обрав смугу руху «зелений коридор». Посилається на пункт 5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, відповідно до якого фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Згідно з пунктом 6 вказаного Положення, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. Разом з тим, ОСОБА_1 переміщувала грошові кошти, які відповідно до постанови НБУ від 02.01.2019 № 3 перевищують еквівалент 10000 євро, який дозволено переміщувати без письмового декларування митному органу. Отже, на думку представника митниці, дії ОСОБА_1 мають закінчений склад правопорушення, визначеного диспозицією ч.1 ст. 471 Митного Кодексу України. Враховуючи вищевикладене, вважає, що Львівська митниця правомірно притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.
У судовому засіданні за клопотанням представника Позивачки був також допитаний свідок ОСОБА_2 , який повідомив, що 24.01.2025 був водієм транспортного засобу, у якому в якості пасажирки переміщувалася ОСОБА_1 з дитиною. До цього з Позивачкою знайомий не був. Свідок ствердив, що під час поїздки ОСОБА_1 попередила його, що перевозить готівкові кошти, які необхідно задекларувати. Зазначив, що обрав смугу руху «зелений коридор», оскільки завжди їхав цією смугою.
Встановлені судом фактичні обставини справи
Суд встановив, що, відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0097/UA209000/2026, 24.01.2026 о 14 год. 35 хв. в пункт пропуску «Рава-Руська – Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці на виїзд з України прибув автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT», реєстраційний номерний знак України НОМЕР_8 , під керуванням громадянина України ОСОБА_2 , разом з яким слідувала як пасажир гр. ОСОБА_1 . Оскільки водій та пасажир обрали для слідування смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», чим своїми діями заявили, що переміщувані ними через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території України. При усному опитуванні гр. України ОСОБА_1 вказала про наявність у неї іноземної валюти у кількості 55’000 доларів США, та зазначила, що вказані кошти належать особисто їй відповідно до договору дарування, а водій та пасажири не мають до них жодного відношення. У ході здійснення митного контролю, у спеціально відведеному місці для проведення огляду ручної поклажі, де серед особистих речей, а саме в рюкзаку гр. України ОСОБА_1 були виявлені грошові кошти в сумі 55’000 (п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 24.01.2026 становить 2’374’168,50 грн. У своїх письмових поясненнях від 24.01.2026 громадянка України ОСОБА_1 визнала себе власником вказаних коштів та зазначила, що ці кошти належать їй особисто відповідно до договору дарування. Окрім того, вказала, що кошти їй були даровані у готівці і ніколи не були зараховані на жоден банківський рахунок. Документів, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, що перевищує еквівалент 10000 (десять тисяч) євро, гр. України ОСОБА_1 до митного контролю не надала. У своїх письмових поясненнях від 24.01.2026 гр. України ОСОБА_2 , який був водієм транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_8 зазначив, що ОСОБА_1 про суму, яку вона переміщує йому не повідомляла, а також не вказала, що потрібно їхати на «червоний коридор», щоб задекларувати кошти. Таким чином, на думку митного органу, ОСОБА_1 своїми діями вчинила недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 1 статті 471 Митного кодексу України
Постановою заступника начальника Львівської митниці Хомутянського Віталія Володимировича від 24.03.2026 у справі про порушення митних правил № 0097/UA209000/2026, ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України та на останню накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20% відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, на суму 373’823,62 грн.
Мотиви прийняття рішення судом
У силу вимог ч.1 та ч. 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Отже, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який закріплений у ст. 9 КАС України, полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Отже, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
Предметом судового дослідження у цих правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. 
У частині 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
У ст. 486 МК України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення — це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону. Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу або необережності у діяннях особи. 
У ст. 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, — відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. 
Відповідно до ч.1 ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі ж норми містяться в ст.280 КУпАП.
У частині 1 ст.531 МК України, встановлено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 487-1 МК України, провадження у справі про порушення митних правил не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.
У частині 1 ст. 471 МК України передбачена відповідальність за недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.
Відповідно до примітки до ст. 471 МК України, недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»).
Згідно з частиною третьою статті 197 Митного кодексу України, переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції». 
У частині 1 статті 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10’000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
У частині 3 статті 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» визначено, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті. 
Згідно з пунктом 5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10’000 євро, без письмового декларування митному органу. 
Відповідно до пункту 6 вказаного Положення, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. 
У пункті 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 встановлено, що фізичні особи – резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10’000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/ пересилання в еквіваленті 10’000 євро.
Норми ст. 491 МК України визначають, що підставами для порушення справи про порушення митних правил є:
1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;
2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані , а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; від правоохоронних органів;
3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.
Згідно з ч.1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:
1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;
2) поясненнями свідків;
3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;
4) висновком експерта;
5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Суд дослідив такі докази, надані Львівською митницею на підтвердження вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні, а саме: 1) протокол про порушення митних правил № 0097/UA209000/2026 від 24.01.2026; 2) копія контрольного талону для проходження транспортного засобу по «зеленому коридору»; 3) письмові пояснення ОСОБА_1 від 24.01.2026, у яких остання 24.01.2026 громадянка України ОСОБА_1 визнала себе власником вказаних коштів та зазначила, що кошти належать їй особисто на підставі договору дарування. Окрім того вказала, що кошти їй були даровані у готівці і ніколи не були зараховані на жоден банківський рахунок; 4) письмові пояснення гр. ОСОБА_2 від 24.01.2026, який був водієм транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_8 , та який зазначив, що ОСОБА_1 про суму, яку вона переміщує йому не повідомляла, а також не вказала, що потрібно їхати на «червоний коридор», щоб задекларувати кошти; 5) акт огляду транспортних засобів UA209060/2026/000635 від 24.01.2026, відповідно до якого у ході здійснення митного контролю, у спеціально відведеному місці для проведення огляду ручної поклажі, де серед особистих речей, а саме в рюкзаку гр. України ОСОБА_1 були виявлені грошові кошти в сумі 55’000 (п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБУ саном на 24.01.2026 – становить 2’374’168,50 грн; 6) доповідну записку інспектора Львівської митниці, зі змісту якої встановлено, що така відображає перебіг подій, наведених у протоколі.
Відповідно до ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
У нормах ст. 266 МК України визначено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, застановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення.
У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.
Згідно зі ст.366 МК України, канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню (ч. 2 цієї статті).
Канал, позначений символами червоного кольору («червоний коридор»), призначений для всіх інших громадян (ч. 3 згаданої статті).
Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою (ч. 4 вказаної статті).
Початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином, каналом позначеним символами зеленого кольору (зелений коридор), є декларування шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення (ч. 5 вказаної статті). 
Громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених Митним кодексом України (ч. 6 згаданої статті).
Ураховуючи положення частин п`ятої та шостої статті 366 Митного кодексу України, громадянин, який обирає «зелений коридор», фактично заявляє, що переміщувані товари та грошові цінності не підлягають письмовому декларуванню та оподаткуванню митними платежами, а також не підпадають під законодавчі обмеження. Це означає, що громадянин взяв на себе зобов`язання щодо дотримання правил митного контролю та декларування. Вибір «зеленого коридору» звільняє громадянина від обов`язку подати письмову митну декларацію, але не від дотримання правил переміщення товарів через митний кордон України. Відповідальність за порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю настає відразу після прибуття в зону митного контролю. Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі № 813/2601/18. 
Водночас, суд враховує доводи Позивачки про те, що остання не була водієм транспортного засобу й не мала можливості самостійно обирати канал руху, що підтверджується змістом протоколу про порушення митних та письмових пояснень Позивачки та ОСОБА_2 , у яких останній підтвердив, що був водієм транспортного засобу, у той час як Позивачка слідувала з ним через митний кордон в якості пасажирки. Вказані свідчення узгоджуються зі свідченнями, наданими ОСОБА_2 у судовому засіданні під час судового розгляду цієї справи. 
Більше того, автомобіль «Volkswagen Passat» н.з. НОМЕР_5 не належить Позивачці, а перебуває у власності іншої особи, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 . 
Виходячи з приписів ч. 5 ст. 366 МК України, не можна стверджувати, що Позивачка самостійно обрала «зелений коридор» руху, оскільки згаданим автомобілем керував водій ОСОБА_2 , а сам транспортний засіб не вважається транспортним засобом особистого користування Позивачки. 
Отже, не можна стверджувати, що Позивачка усвідомлювала характер своїх дій й умисно та самостійно обрала перевезти валютні цінності через «зелений коридор» без подальшого декларування, а отже, у її діяннях відсутній умисел. 
Окрім цього, Позивачка після того, коли вийшла з авто і підійшла до під час працівників митного органу одразу сама повідомила їм про те, що вона перевозить валютні цінності, й що вона бажає їх задекларувати. Наведене підтверджується як змістом Протоколу про порушення митних правил, так і письмовими поясненнями Позивачки, у яких остання вказала, що «не мала наміру приховувати грошові кошти, про що одразу повідомила на митному контролі працівникові митної служби». Позивачка самостійно під час огляду повідомила місце розміщення валютних цінностей і добровільно передала їх працівникам митного органу, що також зафіксовано у Протоколі та Письмових поясненнях позивачки. Наведене також підтверджується й Актом проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA/209060/2026/000635 від 24.01.2026. Вказана обставина не заперечується і Відповідачем.
Враховуючи наведене, не можна стверджувати, що Позивачка передбачала наслідки своїх дій, однак легковажно розраховувала на їх відвернення. Навпаки, поведінка Позивачки послідовна і свідчить про те, що вона повідомила водію свій намір декларувати, однак у подальшому не мала змоги під час перетину митного кордону перевірити обрану смугу руху й впливати на дії водія, зокрема просити його зупинитися та змінити смугу руху на червону.
Суд також не ставить під сумнів легальне походження грошових коштів, що зокрема підтверджується договором купівлі-продажу від 08.01.2026, заявою ОСОБА_4 про надання згоди на те, аби ОСОБА_5 подарувала 55 000 дол. США їх спільній донці – ОСОБА_1 , договором дарування грошових коштів від 22.01.2026. 
Дізнавшись, що найманий водій помилково обрав неправильну смугу руху, Позивачка одразу повідомила працівників митного органу про те, що вона перевозить валютні цінності, їх кількість, розташування та джерело походження й одразу та добровільно надала усі документи, які тепер наявні у матеріалах справи та згадані у Протоколі про порушення митних правил. 
Той факт, що Позивачка мала зі собою усі документи, що підтверджують легальне походження грошових коштів лише додатково свідчить про те, що у неї не було наміру приховати валюту від митного контролю. 
Така поведінка свідчить про добросовісність намірів Позивачки й може бути розцінена лише як бажання декларувати переміщення товарів у встановленому законом порядку, яке не було виконане в силу обставин, що не залежали від неї і на які вона не мала змоги вплинути. 
Суд вважає за необхідне зазначити, що вибір смуги руху при перетині митного кордону є виключною прерогативою водія транспортного засобу, а не пасажира. Пасажир за своїм процесуальним та фактичним статусом позбавлений будь-якої можливості впливати на маршрут руху чи обрання відповідного митного коридору. А тому, притягнення особи до відповідальності за дії, вчинені іншою особою та поза межами її контролю, є неприпустимим з огляду на принцип особистої відповідальності, що є наріжним каменем як адміністративного, так і будь-якого іншого виду юридичної відповідальності.  
Отже, не можна також стверджувати, що у діяннях Позивачки наявна необережність. 
Тому, суд приходить до висновку, що у цій ситуації відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого порушення митних правил.
Натомість, митний орган жодним чином не врахував наведені обставини та пояснення Позивачки. Оскаржувана Постанова містить лише формальну констатацію того, що інші встановлені обставини повністю спростовують пояснення Позивачки. Врешті, оскаржувана Постанова не містить жодної оцінки дій, які свідчать на користь добросовісності Позивачки та її послідовного наміру задекларувати кошти. Отже, Відповідач під час розгляду матеріалів справи відносно Позивачки не встановив усіх ключових обставин, які поза розумним сумнівом свідчать про відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, й не надав їм належної оцінки, а лише обмежився формальним запереченням.
Основний аргумент Відповідача зводиться до змісту письмових пояснень водія ОСОБА_2 , у яких останній зазначив, що Позивачка не повідомляла йому про необхідність проїзду через «червоний коридор». З такими доводами не можна погодитися, оскільки Позивачка повідомляла водію, що вона везе з собою готівкові кошти та що такі необхідно декларувати. Вказане підтвердив і сам ОСОБА_2 , який був допитаний в якості свідка під час судового розгляду справи.
Водночас, вимога обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є однією з фундаментальних засад адміністративного провадження, закріплених у статті 2 КАС України. Ігнорування пояснень особи, яка притягується до відповідальності, без їх змістовного спростування, свідчить про порушення принципу всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.  
У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципу законності та презумпції невинуватості.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (див. рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».
Аналогічну правову позицію визначив Постановою від 31.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №760/10803/15-а (адміністративне провадження №К/9901/19074/18): один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
Отже, митний орган не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила дії, які б утворювали склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України, зокрема, що у діях останньої наявна суб`єктивна сторона порушення митних правил у формі умислу чи необережності. Вказане виключає відповідальність ОСОБА_1 та є підставою для закриття провадження щодо нього через відсутність у діях останнього складу протиправного діяння.
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За нормами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи, що обов`язок доказування у цих справах покладається на Відповідача, суд вважає, що такий не довів належними та допустимими доказами факт дотримання ним процедури притягнення до адміністративної відповідальності та факт скоєнння правопорушення Позивачкою.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що Відповідач не довів правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а справа — закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 487-1 МК України, у зв`язку з відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1ст. 132 КАС України, судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
А тому, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці сума сплаченого судового збору у розмірі 532,48 грн.
Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил — задовольнити.
2. Постанову Львівської митниці Державної митної служби України у справі про порушення митних правил № 0097/UA209000/2026 від 24.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України, – скасувати, а справу про порушення митних правил — закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 487-1 МК України, у зв`язку з відсутністю складу порушення митних правил. 
3. Стягнути з бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на користь позивачки ОСОБА_1 532,48 грн. сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлений 19.05.2026.
Учасники справи:
Позивачка – ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );
Представник позивачки – ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач ? Львівська митниця (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ідентифікаційний номер юридичної особи: 43971343);
Представники відповідача – Сичов Юрій Вікторович, Лубоцький Богдан Ігорович (адреса: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1).
Суддя Ольга ПАВЛЮК