ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року

м. Київ

справа № 126/815/25
провадження № 61-5799св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 , 
відповідач - Бершадський ліцей № 1 імені Анатолія Матвієнка,
третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року у складі судді Хмель Р. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскарження догани.

Позов мотивовано тим, що 10 березня 2025 року наказом директора Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 21 -к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачці (на той час заступнику директора з навчально виховної роботи) оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме за невиплату заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_4 , зокрема в частині обов`язкової її складової - доплати 20 % за роботу в інклюзивних класах за період з 01 листопада 2023 року до 30 листопада 2024 року, а також аналогічної доплати іншим вчителям.

Підставою для прийняття такого наказу слугували Висновок комісії щодо розгляду письмових звернень ОСОБА_4 від 25 лютого 2025 року, акт від 10 березня 2025 року № 08 «Про відмову від підпису з ознайомлення з наказом від 21лютого 2025 року № 18».

На думку позивачки, вищевказаний наказ є незаконним та протиправним, що винесений з порушенням норм чинного законодавства України.

Перед винесенням оскаржуваного наказу службове розслідування не проводилося, при цьому були проігноровані пояснення позивачки від 26 лютого 2025 року, крім того, до посадових обов`язків директора з навчально-виховної роботи не входить нарахування та виплата заробітної плати.

Більше того, як видно з акту від 25 березня 2025 року № ЦЗ/ВН/4630/023949 - директор Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка ОСОБА_2 порушив посадові обов`язки та не здійснив виплату заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_4 .

Крім того, з 22 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні. Перебування в стані тимчасової непрацездатності є поважною причиною відсутності на робочому місці.

Проте 11 березня 2025 року наказом № 22-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи з 11 березня 2025 року згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, у зв`язку з тим, що позивачка була відсутня без поважних причин на робочому місці з 24 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року.

Вказаний наказ позивачка також вважала протиправним.
Між тим, ОСОБА_1 повідомила, що наказом від 14 березня 2025 року № 07-к її знову призначено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за строковим трудовим договором з 17 березня 2025 року до закінчення 2024-2025 навчального року, що, на її думку, підтверджує визнання відповідачем незаконного звільнення. Проте повторний прийом на роботу ніяким чином не спростовує порушення та негативні наслідки спричинені для позивача, а саме втрати безперервного стажу, репутації та душевних страждань.

Середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи перед звільненням складала 1038, 72 грн. Період вимушеного прогулу за період з 11 березня 2025 року до 17 березня 2025 року складав 5 днів. Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 5 193,60 грн.

Водночас незаконне винесення догани без проведення службового розслідування та без належного з`ясування обставин призвело до почуття несправедливості, втрати довіри до роботодавця та відчуття беззахисності перед необґрунтованими дисциплінарними заходами. Це спричинило емоційне виснаження, психологічний стрес, що виразилося у порушення сну, зниженні працездатності та необхідності витрачати значні зусилля для захисту своїх прав.

Крім того, факт звільнення завдав ще більшої шкоди, оскільки втрата роботи є серйозним випробуванням для будь якої людини. Це призвело до втрати стабільного джерела доходу, а також спричинило почуття невизначеності до майбутнього працевлаштування та соціальної захищеності. Особливо тяжкими були переживання, пов`язані з тим, що звільнення було оформлено на підставі нібито прогулу без поважних причин, хоча в реальності позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні.

Окрім особистих страждань, зазначені події негативно вплинули на професійну репутацію позивачки. В освітньому середовищі, де вона працювала, незаконне дисциплінарне стягнення та звільнення стали підставою для поширення недостовірної інформації про її професійну компетентність, що викликало почуття сорому, пригніченості та ізоляції.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ директора Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка від 10 березня 2025 року № 21-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ директора Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка від 11 березня 2025 року № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка;
- стягнути з Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 березня 2025 року до 17 березня 2025 року у розмірі 5 193, 60 грн;
- стягнути з Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, завданої протиправним притягненням до дисциплінарної відповідальності;
- стягнути з Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн, завданої протиправним звільненням;
- стягнути з Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16 червня 2025 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, провадження у цій частині закрито.
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ директора Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка № 21-к від 10 березня 2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ». 
Визнано протиправним та скасовано наказ директора Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка № 22-к від 11 березня 2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». 
Стягнуто з Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 березня 2025 року до 17 березня 2025 року у розмірі 5 193,60 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ про оголошення догани ОСОБА_1 не містить посилання на норми законодавства, які були порушені, на посадову інструкцію, трудовий договір або правила внутрішнього трудового розпорядку. 
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідно до посадової інструкції до обов`язків ОСОБА_1 входить виплата заробітної плати. Тобто, ОСОБА_1 , як працівника, не може бути покарано за неналежне виконання трудових обов`язків, які не передбачені в її посадовій інструкції.
За таких умов, суд дійшов висновку, що зазначене у сукупності із рештою встановлених обставин у цій справі свідчить про порушення відповідачем прав ОСОБА_1 та незаконність винесення наказу від 10 березня 2025 року № 21-к про оголошення їй догани.
Також суд вважав, що наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 за прогули (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, оскільки у період з 24 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
Оскільки наказом Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка від 14 березня 2025 року № 07-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивачку призначено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за строковим трудовим договором з 17 березня 2025 року до закінчення 2024-2025 навчального року, відтак суд вважав, що на момент ухвалення рішення підстав поновлювати ОСОБА_1 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка немає.
Також на підставі даних бухгалтерської довідки, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 11 березня 2025 року до 17 березня 2025 року у розмірі 5 193, 60 грн.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно, всебічно і повно встановив обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосував правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні цього спору. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на його законність.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У квітні 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Бершадського районного суду Вінницької області та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року.

Підставами касаційного оскарження судового рішення представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме судами не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 серпня 2020 року у справі № 401/2404/17, від 04 листопада 2022 року у справі № 308/8429/19-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, посилається на порушення норм процесуального права, зокрема, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання третьої особи про витребування доказів, які мають значення для правильного вирішення справи. Водночас суд апеляційної інстанції на вказані порушення уваги не звернув (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що позивачка свідомо не повідомляла роботодавцю про причини відсутності на роботі з 24 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року, тому була законно звільнена за прогул, оскільки обов`язок повідомити роботодавця про перебування працівника на лікарняному та надання лікарняного листа лежить саме на працівнику.

01 квітня 2026 року Бершадський ліцей № 1 імені Анатолія Матвієнка засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 30 квітня 2026 року касаційна скарга Сокура Д. М. передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху, для усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2026 року (після усунення заявником недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи № 126/815/25 з Бершадського районного суду Вінницької області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. 
У червні 2026 року матеріали справи № 126/815/25 надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка від 01 вересня 2021 року № 90 «Про розподіл функціональних обов`язків між адміністрацією та працівниками закладу» визначено функціональні обов`язки заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 , одним із яких визначено, що остання відповідає за організацію інклюзивного навчання в закладі освіти та ведення відповідної документації (т. 1, а. с. 85-92).

Наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка від 01 вересня 2023 року № 84 «Про організацію інклюзивного навчання» призначено на посади асистентів-вчителя інклюзивного навчання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 . Контроль даного наказу покладено на заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 96).

Наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка 01 вересня 2023 року № 85 «Про створення команди Психолого-педагогічного супроводу з питань інклюзивної освіти дітей з особливими потребами» відповідальній за організацію інклюзивної освіти ОСОБА_1 наказано: створити команди психолого-педагогічного супроводу з питань інклюзивної освіти; затвердити положення про консультативно-педагогічну групу з питань інклюзивної освіти (т. 1, а. с. 97).

Відповідно до наказу Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка від 30 серпня 2024 року № 55/1-к «Про відповідального за організацію інклюзивного навчання» ОСОБА_1 призначено відповідальною за організацію інклюзивного навчання з 02 вересня 2024 року (т. 1, а. с. 98).

Згідно з посадовою інструкцією заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 , затвердженої 02 вересня 2024 року директором Дмитром Сокуром одним із обов`язків визначено складати проєкти наказів, розпоряджень, подання щодо доплат і преміювання та інших документів з питань організації навчально-виховної роботи й подання їх на погодження директору (т. 1, а. с. 102-104).

У письмових поясненнях заступника директора з навчально-виховної роботи Бершадського ліцею №1 ім. Анатолія Матвієнка ОСОБА_1 від 26 лютого 2025 року, адресованих начальнику відділу освіти та спорту Бершадської міської ради Тартачній О. М., позивачка зазначила, що протягом 2023-2024 років зверталася до директора та головного бухгалтера про доплату 20 % педагогічним працівникам, а у відповідь отримувала, що за фінансову частину відповідають інші особи. Неодноразово вчителі на педагогічних радах та нарадах цікавилися доплатою, на що їм повідомляли, що депутати не проголосували тому цих коштів немає (т. 1, а. с. 105).

Як видно з письмових пояснень бухгалтера Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка ОСОБА_9 від 26 лютого 2025 року, адресованих начальнику відділу освіти та спорту Бершадської міської ради Тартачній О. М., доплата за роботу в інклюзивному класі ОСОБА_4 не здійснювалося через те, що ця доплата не тарифікована і накази на виплату даної доплати в бухгалтерію не подавалися (т. 1, а. с. 106).

10 березня 2025 року наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 21-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу оголошено догану на підставі висновку комісії щодо розгляду письмового звернення ОСОБА_4 , вчительки початкових класів Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка щодо невиплати заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_4 , зокрема в частині обов`язкової її складової - доплати 20 % за роботу в інклюзивних класах за період з 01 листопада 2023 року до 30 листопада 2024 року, а також аналогічної доплати іншим вчителям, наказу по ліцею № 18 від 21 лютого 2025 року, про пряме невиконання своїх посадових обов`язків (т. 1, а. с. 6).

11 березня 2025 року наказом Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 » останню звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи з 11 березня 2025 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 24 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року (т. 1, а. с. 12).

Відповідно до листа непрацездатності серії АЛД № 945442 позивачка з 22 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні (т. 1, а. с. 13).

Згідно з випискою-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 4150 ОСОБА_1 перебувала 9 днів у стаціонарі (т. 1, а. с. 14).

З даних бухгалтерської довідки Бершадського ліцею №1 ім. Анатолія Матвієнка видно, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1 038,72 грн (т. 1, а. с. 17).

Крім того, судом першої інстанції в судовому засіданні було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_10 (начальник відділу освіти) зазначила, що 13 січня 2025 року до відділу освіти звернулись вчителі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про недоплату заробітної плати. При цьому ОСОБА_4 у своїй скарзі зазначила, що вона зверталася до директора ОСОБА_2 щодо виплати 20 %, починаючи з 01 січня 2023 року, однак згодом їй повідомили, що така доплата не визначена у зв`язку з економією бюджету і стаття є незахищена. Згодом їй погодили здійснити таку доплату лише за грудень, попередивши, що з січня 2025 року цієї доплати не буде. В подальшому на її звернення директор не реагував.

Розгляд цієї справи розпочався 13 січня 2025 року і тривав в межах 07 лютого 2025 року - 26 лютого 2025 року. Була створена комісія, в складі якої були юрист, бухгалтер, економіст відділу освіти. На розгляд комісії ставилося питання оплати праці працівників в межах 20% за інклюзивну освіту та інші питання у Бершадському ліцеї № 1. Було вивчено ряд питань, в тому числі списки, посадові інструкції, накази та виявлено три накази в яких прописана відповідальною особою ОСОБА_1 та ОСОБА_11 за інклюзивну освіту. Також встановлено, що і інші вчителі такої доплати не отримували.

Проте виявлено, що директор, троє заступників та шість асистентів доплату за інклюзивну освіту отримували. Коштами розпоряджається виключно директор школи, решта працівників займаються обслуговуванням. При перевірці бухгалтер Бершадського ліцею № 1, пояснила, що не здійснювала нарахування 20 % за інклюзивну освіту, через відсутність такого наказу директора. Абсолютно усю матеріальну відповідальність несе директор навчального закладу, видає накази та контролює їх виконання. При роботі комісії, у директора ОСОБА_2 неодноразово запитували про причини відсутності такої доплати, однак він стверджував, що такі кошти виплачувалися по можливості за наявності фінансування.

Відділом освіти складено висновок на підставі якого, у зв`язку з недоплатою заробітної плати вчителям та рядом інших порушень та невиконання інших посадових обов`язків, було звільнено директора ОСОБА_2 . Це був єдиний випадок, як в районі так і по інших навчальних закладах, недоплати 20 % за інклюзивну освіту. На основі скарги ОСОБА_12 , було підготовлено звернення до Бершадської міської ради, комісія якої дійшла аналогічних висновків.
11 березня 2025 року ОСОБА_2 звільнено, у зв`язку з невиплатою заробітної плати вчителям в повному обсязі, а саме обов`язкової доплати в розмірі 20 % за роботу з інклюзивними класами в період 01 листопада 2023 року до 30 листопада 2024 року, однак передачі документації проведено не було. Новий директор ліцею ведення усіх документів розпочав спочатку, від основної діяльності до особових справ, про що було повідомлено всім державним органам та відкрито кримінальне провадження про викрадення документів з Бершадського ліцею № 1. Втрачено трудові книжки всього обслуговуючого персоналу, особових справ, атестаційних листів та ряду інших документів, які необхідні працівникам для оформлення пенсій. Представники відділу освіти разом з працівниками поліції та працівниками ДСНС відкривали кабінет директора, проте жодних документів уже не було, що було зафіксовано на боді-камеру. ОСОБА_2 в телефонній розмові пообіцяв на наступний день передати усі документи, однак в подальшому відмовився це зробити, пояснивши, що йому порадив так зробити його адвокат. Вказана розмова була записана при працівниках поліції та ДСНС. Також було відкрите кримінальне провадження по факту працевлаштування близько семи працівників обслуговуючого персоналу, які ніколи там не працювали і не проживали в місті Бершадь, так звані чорні списки та чорна бухгалтерія Бершадського ліцею № 1. Також свідок, зазначила, що ОСОБА_1 прийшла до неї у відділ освіти і повідомила, що її було звільнено під час лікарняного.

Свідок ОСОБА_13 (працівник відділу освіти) зазначила, що вона є членом комісії з розгляду скарги ОСОБА_4 та за час роботи комісії скарг зі сторони батьків не надходило. Догана ОСОБА_1 була оголошена, у зв`язку з тим, що вона не подала проект наказу про доплату на інклюзивну освіту в розмірі 20 %. Обов`язки щодо фінансування несе дирекція школи, а саме директор і його заступники, однак в двох посадових інструкціях ОСОБА_1 , така відповідальність та обов`язок виконання, щодо видачі наказів на додаткову доплату за інклюзивну освіту, не передбачена, при цьому відповідальність ОСОБА_1 за інклюзивну освіту вказана к двох наказах. З 01 листопада 2024 року і до початку роботи комісії наказом була покладена відповідальність за організацію інклюзивної освіти на ОСОБА_11 , однак додаткова виплата не здійснювалась ні при ОСОБА_1 , ні при ОСОБА_11 . Дії директора мали вибірковий характер, оскільки ОСОБА_1 було оголошено догану та в подальшому звільнено, а до ОСОБА_11 дисциплінарних стягнень не застосовувалось. За організацію фінансування та за контроль виконання несе безпосередньо керівник навчального закладу. Свідок не приймала участі в оголошені догани та в звільненні ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_14 (представник відділу освіти) зазначила, що вона була членом комісії з розгляду письмового звернення ОСОБА_4 . У зверненні висвітлені теми, проблем роботи, оплати праці, лікарняних та психологічний тиск. При роботі комісії було вивчено ряд документації ліцею, відібрано письмові пояснення працівників ліцею та спілкування з бухгалтером, заступниками директора. За результатами розгляду звернення був складений висновок від 27 лютого 2025 року, де були зазначені виявлені порушення, зокрема невиплату в повному обсязі заробітної плати педагогічним працівникам, 20% доплати за інклюзивну освіту. За цим висновком ОСОБА_2 було звільнено з посади директора навчального закладу. Видавником наказів про цю доплату є директор закладу освіти, він їх підписує, це передбачено чинним законодавством. Так як діє кадрова автономія, прийняттям, звільненням та оголошенням доган займається безпосередньо керівник навчального закладу, тому участь у звільненні ОСОБА_1 відділ освіти не брав. ОСОБА_2 не радився з нею, як з юристом з приводу оголошення догани та звільнення ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_15 , (вчитель) повідомив, що наказ про звільнення вже був готовий та прізвища присутніх вписані заздалегідь. Він участі в звільненні ОСОБА_1 не брав, його просто поставили перед фактом та залучили, як члена виконкому. У його присутності ОСОБА_2 надавав наказ про звільнення безпосередньо ОСОБА_1 . Також складався акт про відмову в підписанні наказу про оголошення догани та про звільнення ОСОБА_1 в один день. В присутності комісії наказ про догану та наказ про звільнення не зачитувався, мало того акти про відмову в підписанні цих наказів були заготовлені заздалегідь, хоча на той момент не було відомо підпише ОСОБА_1 їх чи ні.

Свідок  ОСОБА_16 (вчитель та голова профкому) зазначила, що була членом внутрішньої комісії по зверненню ОСОБА_4 , та нічого не підписувала, висновок цієї комісії не бачила. З нею, як з головою профкому, директор ОСОБА_2 щодо звільнення працівників та оголошення догани не радився. Раніше такі питання вирішували та обговорювали на засіданнях профкому.

Свідок ОСОБА_17 (вчитель) зазначила, що її викликали під час уроків, з приводу оголошення догани та звільнення ОСОБА_1 . Вона підписувала один акт про відмову в прийнятті наказу про звільнення. До конференц-зали були запрошені вона, ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Директор зачитав наказ про звільнення, а ОСОБА_1 відмовилась підписати, після чого підписали акт відмови, який був складений заздалегідь.

Свідок ОСОБА_9 (бухгалтер) надала суду покази, в яких зазначила, що вона працює на посаді бухгалтера з 01 січня 2023 року. За час її роботи, без проблем нараховувались 20 % за інклюзію, людям які були включені в тарифікацію, зокрема директору, заступникам та асистентам, але вчителям така надбавка в тарифікацію не включається, тому що в них плаваючі години, кожен місяць може бути по різному. Саме з цих підстав заступник директора ОСОБА_1 , яка відповідає за дану роботу, мала надати їй кількість відпрацьованих годин. Відповідно до процедури, заступник мав дати директору на підпис наказ і довідку із зазначеними годинами, як додаток до наказу, після чого надати їй в бухгалтерію. Лікарняні приймає тільки бухгалтер, зазвичай приходять електронні лікарняні і вона відразу бачить, однак лікарняний ОСОБА_1 в електронному вигляді так і не прийшов. Їй дали лікарняний лише 14 березня 2025 року, раніше їй не було відомо про нього. ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомляла, що вона перебуває на лікарняному, чому лікарняного немає в електронному варіанті пояснила, що не працює система, хоча в інших працівників в цей період лікарняні були електронні.

Свідок ОСОБА_20 (вчитель) зазначила, що вона працювала секретарем з 01 вересня 2021 року до 2025 року, 11 березня 2025 року в останній робочий день ОСОБА_2 вона була присутня при врученні наказів про оголошення догани, звільнення ОСОБА_1 та при відмові від підпису в отриманні цих наказів. Пояснення позивачка надала лише 14 березня 2025 року. За основні фінансові накази відповідали заступники директора, а за кадрові сам директор. За доплати прибиральників відповідав директор, а за інклюзію заступники.

Свідок ОСОБА_21 (вчитель) зазначив, що він був присутній при зачитані акту про відмову від підпису та наказу про звільнення ОСОБА_1 . Це відбувалося в конференц-залі за участі членів профкому. Акт був надрукований до того, як він прийшов. Свідок цей акт прочитав і підписав.

Свідок ОСОБА_22 (вчитель) надав суду покази, в яких зазначив, що він був запрошений з іншими членами комісії до конференц-зали по питанню звільнення ОСОБА_1 . У його присутності їй вручали наказ про звільнення, однак вона від підпису відмовилась, після чого вони підписали акт про відмову.

Свідок ОСОБА_11 (вчитель) зазначила, що раніше вона працювала заступником директора Бершадського ліцею № 1 з навчально-виховної роботи, її діяльність та перелік обов`язків були закріплені в посадовій інструкції, підписаній директором ОСОБА_2 . Посадова інструкція у кожного персоналізована та охоплює окрему зону відповідальності. Свідок відповідала за господарчу частину та інші. Нарахування заробітної плати до її обов`язків не входить, однак входить підготовка різних документів та наказів. До серпня 2024 року за інклюзію відповідала ОСОБА_1 , а з листопада відповідальність за інклюзію передали їй. Розподіл обов`язків за організацію інклюзивного навчання та індивідуального навчання був такий: вона відповідала за 5-11 класи, а ОСОБА_1 за 1-4. Між директором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли суперечності після чого на неї було покладено відповідальність за інклюзивну освіту. Після того як свідок дослідила покладені на неї обов`язки, виявила, що вчителям не виплачувалась доплата 20 % за інклюзивну освіту, про що написала директору ОСОБА_2 доповідну записку. Після листопада вже було здійснено розрахунок по кожному вчителю. Скарг від вчителів чи батьків про те, що доплата не виплачувалась протягом 2023-2024 не поступали. Всі заступники працювали в одному кабінеті і вона не чула навіть усних скарг на недоплату за інклюзивну освіту. На нарадах це питання також не піднімалося. ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, потім на лікарняний пішов директор і вона була виконуючою обов`язків директора. Коли пішов другий тиждень лікарняного ОСОБА_1 , однак лікарняний не відкривався, вирішили зачекати, однак до кінця дня цей лікарняний так і не відкрився. Дивно було те, що в інших працівників всі лікарняні в цей період відкривалися. 21 лютого 2025 року чоловік ОСОБА_1 написав свідку на вайбер, що його дружина перебуває на лікарняному. В системі було видно лікарняний до суботи, тому в понеділок вона очікувала повернення ОСОБА_1 на роботу, так як в системі не було видно продовження лікарняного. Також свідок вказала, що на всіх нарадах і педрадах, на питання, що стосувалися інклюзивної освіти, відповідала ОСОБА_1 . Вона особисто рекомендувала звернутись ОСОБА_1 до директора задля організації доплати вчителям, на що вона відповідала, що грошей все рівно немає.

Свідок ОСОБА_23 (завідувач відділу лікарні) зазначила, що коли за медичною допомогою звернулась ОСОБА_1 вона її приймала особисто та направила у відділ кардіології. З 18 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікарняному та в цей час були неочікувані перебої системи, які тривалий час не можна було усунути, що перешкоджало внести лікарняний ОСОБА_1 . У випадку таких збоїв пацієнт звертається до дирекції лікарні, які мають засвідчені паперові бланки та пред`являють такі паперові листи непрацездатності на місце роботи. В даному випадку була складена виписка у якій зазначається дата госпіталізації та період лікування. Сервіс лікарняної інформаційної системи МВД знаходиться в місті Києві. В системі прослідковується, що лікар вносив дані до системи та відкривав цей лікарняний лист, однак програма його не пропустила, тому в такому випадку видається комісійно за протоколом паперовий лікарняний лист. Лікарняний лист в паперовому вигляді ОСОБА_1 видавався 12.03.2025 року. Медичний висновок в програмі відображався та підписаний електронним підписом лікаря. Чи бачить Пенсійний фонд медичні висновки свідку не відомо. Пацієнтка звернулась до лікарні, у зв`язку з тим, що лікарняний лист не бачать на роботі, це слугувало підставою скликання комісії і видачі паперового варіанту лікарняного. Не можна видати і паперовий, і електронний лист непрацездатності, про те що сталася помилка в системі свідок дізналися після звернення пацієнта. Після виявленої помилки, зв`язувалися з ЛКК, в них своя процедура складення протоколу, від лікаря надається заява, а також пацієнт подає заяву. 13 березня 2025 року було видано паперовий лікарняний лист, після звернення пацієнта та виявлення помилки в системі. Період непрацездатності був з 18 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року. Також свідок підтвердила, що ОСОБА_1 не знала, що її лікарняний на роботу не прийшов.

Свідок ОСОБА_24 (лікар ендокринолог) зазначила, що вона лікар ЛКК та була членом комісії, за висновком якої було прийнято рішення видати пацієнтці ОСОБА_1 паперовий лікарняний лист, через збій системи при передачі між електронною системою Пенсійного фонду України та електронною системою охорони здоров`я.

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

За приписами статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як визначено статтею 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Така процедура є однією з гарантій недопущення безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Проте правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 та у постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 487/1491/21.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 125/196/24 зазначено, що підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушення ним свої трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Керівник установи або уповноважений ним орган має право застосувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності вини особи, яка порушила трудові обов`язки, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.

Законодавство про працю не закріплює переліку діянь, які вважаються порушеннями трудової дисципліни. Тому для встановлення дисциплінарного проступку важливо з`ясувати коло трудових (службових) обов`язків працівника.

Саме їх невиконання чи неналежне виконання складають основу об`єктивної сторони складу цього правопорушення. Ці обов`язки визначаються трудовим договором, посадовою (робочою) інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними актами роботодавця, його наказами та розпорядженнями, а також законами та іншими нормативно-правовими актами.

Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Отже, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку).

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок.

Наказ про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за своєю юридичною природою є рішенням відповідного суб`єкта згідно з його повноваженнями, яке спрямовано на регулювання трудових відносин у середині колективу, містить норми права (або правила), що були порушені, має персоніфікований характер і розрахований на одноразове застосування.

Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення повинні містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21, від 15 жовтня 2024 року у справі № 537/1348/22.

Суди попередніх інстанції встановивши, що наказ Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка № 21-к від 10 березня 2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » не містить нормативного обґрунтування притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а вказівка на обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, не доведені належним чином, дійшли правильного висновку про наявність підстав для визнання такого наказу протиправним.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. 40, 41), або на вимогу профспілкового, чи іншого органу, уповноваженого на представництво трудовим колективом (ст. 45).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20.

Визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами (див. постанову Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 127/29246/22).

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Разом з тим, для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 161/14225/19, від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 з 24 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року була відсутня на робочому місці у зв`язку з поважними причинами, а саме перебувала на лікарняному, що підтверджується належними й допустимими доказами, дійшов правильного висновку, що звільнення позивачки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, проведено з порушенням вимог закону та дійшов правильного висновку по скасування наказу Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка від 11 березня 2025 року № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Апеляційний суд правильно відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , які є ідентичними із доводами касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 без поважних причин і до моменту її звільнення свідомо та умисно не надавала інформацію щодо причин її відсутності на роботі з 24 лютого 2025 року до 28 лютого 2025 року, внаслідок чого і була звільнена за прогул, оскільки такі доводи спростовуються показаннями свідків - завідувача відділення лікарні та лікаря ЛКК, які підтвердили, що лікарняний лист у паперовій формі було видано 13 березня 2025 року саме через технічний збій в електронній системі, про що позивачка не могла знати заздалегідь. Крім того, позивачка повідомляла про свою хворобу в телефонному режимі, позаяк це жодним чином не спростовано належними і допустимими доказами. Наявність таких обставин свідчить про те, що підстав вважати ОСОБА_1 відсутньою на робочому місці у вказаний період без поважних причин немає.

Представником заявника у касаційній скарзі зазначено як підставу для скасування судових рішень порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, зазначає про ігнорування судом його клопотання про витребування доказів від 16 червня 2025 року.

У протоколі судового засідання від 16 червня 2025 року 11:16:35 зазначено, що суд ухвалив вирішити відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів, як у заявленому передчасно (т. 1, а. с. 124).

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 29 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника заявника про витребування доказів від 26 червня 2025 року, оскільки частина доказів, які просив витребувати позивач міститься в матеріалах справи (листок непрацездатності, виданий на ім`я позивачки, виписка-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 4150), а в іншій частині клопотання суд відмовив, оскільки представник третьої особи не зазначив обставини, які можуть підтвердити ці докази або аргументи, які вони можуть спростувати (а. с. 173-174).

Відтак, доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) не підтвердилися під час касаційного перегляду справи.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі № 401/2402/17 та від 04 листопада 2022 року у справі № 308/8429/19 є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають та за своїм змістом переважно свідчать про незгоду із встановленими судами обставинами та спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди ухвалили оскаржувані судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, судом касаційної інстанції не встановлено.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
	  	
	Р. А. Лідовець	
	  	
	Д. Д. Луспеник