Справа № 758/14755/25 
Категорія 52 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Захарчук С. С.,
за участю секретаря судового засідання - Омельченко К. С., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс», треті особи: ОСОБА_2 , філія комунального підприємства «Київпастранс» тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Зазначав, що 03.01.2025 о 10 год. 15 хв. водій ОСОБА_2 керував тролейбусом НОМЕР_5 по вулиці Івахненка в місті Києві, залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого тролейбус самовільно виїхав на перехрестя з вулицею Ольжича, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 та автомобілем марки «Ravon», н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. 
За фактом ДТП відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від 03.01.2025 серія ААД №531253 за ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.02.2025 у справі №761/2358/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.
Він є власником автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 .
Згідно з інформацією, зазначеною на зворотному боці Схеми місця ДТП, (до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №531253) поліс ОСЦПВ наземних ТЗ на тролейбус НОМЕР_5 відсутній. 
Він подав заяву до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди. 
Відповідно до листа №3-01б/13076 від 22.05.2025 МТСБУ відмовило у відшкодуванні шкоди у зв`язку з відсутністю підтвердження того, що тролейбус з номерним знаком НОМЕР_5 внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. 
Відповідно до Звіту № 9499/07/25 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «Hyundai», моделі Matrix 1.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного ТОВ «Сател Груп», вартість матеріального збитку складає 24 242,99 грн. 
Огляд його транспортного засобу проведено експертом (оцінювачем) Гастуляк Б.П. в присутності власника ОСОБА_1 та представника ТРЕД №3 Щелкунової Л.О., що підтверджується протоколом 9499 огляду транспортного засобу від 04.07.2025. 
За складання Звіту він сплатив 4100,00 грн.
З метою мирного та досудового врегулювання питання щодо відшкодування завданої йому матеріальної шкоди 21.07.2025 він подав заяву до КП «Київпастранс» з копіями документів, на підтвердження розміру завданих збитків. 
Відповідно до листа №053/01/02-1645 від 05.08.2025 КП «Київпастранс» відмовило йому у добровільному відшкодуванні збитків, завданих ДТП.
За таких обставин, на його користь з КП «Київпастранс» необхідно стягнути з 24242,99 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та витрати з оцінки пошкодженого автомобіля у розмірі 4100,00 грн.
Крім того, зазначав, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя.
У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася з вини водія тролейбуса ОСОБА_2 , а також відсутністю полісу ОСЦПВ, він вимушений був докладати значних зусиль для відшкодування завданих йому збитків. 
Відшкодування завданих ДТП збитків повністю поклалося на нього, оскільки як відповідач, так і водій тролейбуса Іванок С.Г. усунулися від вирішення даного питання, переклавши свій обов`язок на нього. Крім того, небажання відповідача в добровільному порядку відшкодовувати завдані збитки, та відсутність наміру останнього сприяти в ремонті транспортного засобу також мало негативні наслідки для нього. Ще більше пригнічувало його стан та призводило до розчарування в людяності та відсутності бажання людей відповідати за скоєне. 
Вказаними підтверджується спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь 24 242 грн. 99 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 4 100 грн. витрат на проведення оцінки пошкодженого автомобіля, 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір.
Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У відзиві на позов, представник КП «Київпастранс», заперечуючи проти позову, вказав на те, що вартість матеріального збитку у розмірі 24 242,99 грн. визначена на підставі Звіту від 08.07.2025 № 9499/07/25, однак звіт є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.
У звіті відсутня інформація про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому звіт є неналежним та недопустимим доказом.
У звіті вказана дата огляду транспортного засобу - 04.07.2025, тоді як подія мала місце 03.01.2025.
Позивачем не надано доказів понесених витрат на проведення експертизи, а тому вимога про їх стягнення є безпідставною.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивачем будь-яких доказів її заподіяння не надано.
Крім того, вказав на те, що правові підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
У відзиві на позов, представник позивача вказала на те, що відповідач зазначає, що звіт про оцінку є лише попередній оціночним документом та наводить тезу з постанов ВГСУ. Однак слід зазначити, що Відповідач не в повній мірі викладає обставини справ, щодо яких винесені постанови ВГСУ. У вказаних справах окрім Звіту про оцінку транспортного засобу було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу та виплачено страхове відшкодування. У цій справі Позивачем відновлювальний ремонт пошкодженого, з вини працівника Відповідача, транспортного засобу не проводився. Жодних страхових виплат Позивач не отримував, також з вини Відповідача. 
Відповідача зазначає про те, що у звіті дата оцінки вказана 03.01.2025, що ймовірно є опискою, та в подальшому підтверджується викладеним у звіті, зокрема протоколом огляду транспортного засобу від 04.07.2025. Більше того, огляд транспортного засобу проведено експертом (оцінювачем) ОСОБА_3 в присутності власника ОСОБА_1 та представника ТРЕД №3 Щелкунової Л.О., що підтверджується протоколом 9499 огляду транспортного засобу від 04.07.2025 (долучений до Звіту). Протокол підписано в тому числі і представником ТРЕД №3 Щелкуновою Л.О., де зазначено, що «пошкодження в протоколі записано вірно». Описані у Звіті пошкодження відповідають пошкодженням, вказаним у схемі до про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_2 , чим спростовується твердження представника Відповідача про ймовірність отримання пошкоджень після ДТП.
Щодо строку проведення огляду транспортного засобу зі спливом шести місяців з дати ДТП, то слід зазначити, що у вказаний проміжок часу Позивач звертався до МТСБУ за отриманням страхового відшкодування, відтак, огляд транспортного засобу мав проводитись під час здійснення виплат від МТСБУ. Разом з тим, як виявилось, через невнесення Відповідачем належного йому транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, виплата від МТСБУ неможлива (вкотре з вини Відповідача) та огляд транспортного засобу не проводився. Також Відповідач у відзиві зазначає про недоведеність понесених Позивачем витрат у розмірі 4100,00 грн. Проте дане твердження не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. 
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 .
03.01.2025 о 10 год. 15 хв. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2 , керуючи тролейбусом НОМЕР_5 по вулиці Івахненка в місті Києві, залишив транспортний засіб, не вжив всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого тролейбус самовільно виїхав на перехрестя з вулицею Ольжича, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 та автомобілем марки «Ravon», н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.02.2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу - автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 , складеного ТОВ «Сател Груп» № 9499/07/25 вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 становить 24 242 грн. 99 коп.
З документів, доданих до звіту, вбачається те, що огляд автомобіля було проведено за участю ОСОБА_1 і представника ТРЕД №3 Щелкунової Л.О.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
КП «Київпастранс» не заперечує той факт, що ОСОБА_2 є працівником підприємства.
Заперечуючи проти позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, відповідач вказав на недопустимість на неналежність доказу, наданого позивачем на підтвердження розміру заподіяної йому матеріальної шкоди - звіту про оцінку транспортного засобу - автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 , складеного ТОВ «Сател Груп» № 9499/07/25.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
В силу норм статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон) оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.
Частинами 1, 2 ст. 11 Закону договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в статті 8 цього Закону. 
Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. 
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. 
Як установлено судом, звіт про визначення вартості матеріального збитку від 21.08.17 був складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Сател Груп», проведення оцінки було доручено оцінювачу ОСОБА_3 , відомості про якого зазначені в таблиці, що міститься у Звіті.
У порушення вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів, які б вказували на те, що Звіт не може бути допустимим доказом у даній справі.
Доказів на спростування правової позиції позивача у справі відповідачем не надано.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 24 242 грн. 99 коп.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він зазнав душевних страждань, які спричинили нервовий стрес.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, суд, враховуючи характер та тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 211 грн. 20 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) вказала на те, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
ОСОБА_1 понесені витрати на проведення оцінки вартості заподіяної йому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 4 100 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000116 від 04.07.2025 та платіжною інструкцією від 06.07.2025.
Оскільки суд урахував звіт про оцінку транспортного засобу - автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_1 , складеного ТОВ «Сател Груп» № 9499/07/25 як доказ, відповідно до ст. 141 ЦПК України з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4 100 грн. витрат, здійснених позивачем на проведення оцінки.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн.
До позову додано: договір про надання правової допомоги від 12.09.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Апріорі», згідно якого встановлено розмір гонорару 4 000 грн., квитанція про сплату 4 000 грн., акт здачі-приймання наданої правничої допомоги від 15.09.2025.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі№ 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Так, відповідно до п. 269 рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) суд зазначає, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Суд, ураховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсяг; ціну позову та значення справи для позивача та відповідача дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 133, 134, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31725604), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), філія комунального підприємства «Київпастранс» тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 3 (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 14 код ЄДРПОУ 03328824), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 24 242 (двадцять чотири тисячі двісті сорок дві) грн. 99 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору, 4 100 (чотири тисячі сто) грн. витрат, здійснених на проведення оцінки, 1 000 (одну тисячу) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 06.05.2026.

Суддя 	С. С. Захарчук