ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 405/5760/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 
на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 02.03.2026 року (головуючий суддя Волоткевич А.В.)
в адміністративній справі №405/5760/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- визнати неправочинними дії відповідача щодо накладення на мене адміністративного стягнення і скасувати Постанову N R55765 датовану датою 03.09.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення штрафу в сумі 17000 гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що 11.09.2025 його представник отримав від відповідача постанову № R55765 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП датовану датою 03.09.2025. Вказана Постанова винесена без його участі. Згідно з вказаною Постановою, на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн за, начебто, неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, зазначене в повістці, за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП. Вважає, що відповідач незаконно застосував до нього стягнення за неіснуюче порушення і повинен був закрити справу за відсутністю факту адміністративного правопорушення. Оскільки відповідач не повідомив йому сутності звинувачення та сутність адміністративного проступку який він йому інкримінував, його представник прибув до відповідача і встановив, що відповідач звинувачує позивача в тому, що він не прибув до відповідача на 11.06.2025 по повістці, яку працівники ТЦК вручили позивачу в місті Кропивницькому на вулиці 10.06.2025 без пояснення причин його виклику. 16.05.2025 призовна комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 надала йому відстрочку від призову як батькові одинаку який доглядає малолітню дочку - інваліда дитинства ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 до 07.08.2025. Станом на 10.06.2025 та на 11.06.2025 він не підлягав призову, а громадяни, які мають відстрочку від призову або заброньовані, також, не проходять ВЛК або інших комісій. Працівники відповідача не мали права вручати йому повістку та викликати до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 11.06.2025 у його малолітньої дочки - інваліда ОСОБА_2 загострилася хвороба що підтверджено Консультативним висновком спеціаліста КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня» КОР, а тому, він не мав змоги вийти з дому постійно доглядаючи хвору дитину. 02.09.2025 він надав відповідачу відповідь на його виклик №1446 від 21.08.2025 року де роз`яснив вищевказані обставини і просив відповідача, на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Представник позивача прибув 03.09.2025 до кабінету № 5, але ніякого розгляду справи позивача не відбулося оскільки матеріали по його справі не були знайдені, а через два дні його представника повідомили що матеріали по справі позивача знаходяться у керівника відповідача і керівник сам хоче винести постанову, 11.09.2025 представнику позивача вручили Постанову № R55765 по справі. В Постанові № R55765, яка датована датою 03.09.2025 не досліджено ніяких доказів та відповіді позивача від 02.09.2025, голослівно та плутано вказано, що позивач, начебто, не прибув за невідомим викликом, не врахована правова позиція позивача і безпідставно винесене рішення про накладення на нього штрафу у сумі 17000 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 02.03.2026 року позов задоволено.
Скасовано постанову № R55765 від 03.09.2025 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача, він систематично отримував документи про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Серед іншого вказує, що Громадянин ОСОБА_1 у період проведення мобілізації, протягом дії правового режиму воєнного стану, в особливий період, а саме 11.06.2025 року в порушення приписів абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що Постановою № R55765 від 03.09.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень (а.с. 4). В оскаржуваній постанові встановлено, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_3 не прибув(ла) за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу”), встановлений абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин (громадянка) ОСОБА_3 скоїв(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Позивач вважає протиправною постанову відповідача № R55765 від 03.09.2025 про накладення штрафу.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Стаття 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює відповідні обов`язки для громадян України:
"Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації
1. Громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;…".
Згідно з ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що оскаржувана постанова містить посилання на норму закону, вимоги якого порушені, а саме на: абз. 7 ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" та посилання на ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: 
про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). 
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП містить інформацію про те, що позивач в умовах особливого періоду, воєнного стану та під час проведення загальної мобілізації всупереч вимог абз. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки строк та місце, зазначені в повістці.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням установленої процедури, яка створює умови об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не наддасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 19.05.2024 року військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. 
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію".
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" N 3543-XII громадяни зобов`язані, зокрема: 
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ N 560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: 
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; 
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; 
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Повістка є формою запрошення (сповіщення, повідомлення) особи про необхідність явки до територіального центру комплексування та соціальної підтримки.
В той же час, в матеріалах справи відсутня як сама повістка так і докази вручення зазначеної повістки позивачу, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Крім того, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки взагалі не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, в оскаржуваній постанові відповідачем не надано жодної оцінки заяві позивача про закриття провадження у справі та оцінки доказам, наданих разом із зазначеною заявою (а.с. 5-7), що є окремою підставою для скасування постанови.
Також, як підтверджується матеріалами справи, у відповідача станом на 16.05.2025 були наявні всі необхідні дані про позивача, оскільки згідно з витягом з протоколу від 16.05.2025, позивачу комісією відповідача надана відстрочка від призову на військову службу як батькові, який виховує дитину з інвалідністю віком до 18-ти років, що виключає необхідність виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, при розгляді справи судом враховується суперечлива поведінка відповідача, яка полягає в наданні 12.11.2025 до суду інформації про надання позивачу вперше відстрочки від призову 01.09.2025 (а.с. 59), в той же час відповідач 12.02.2026 надає до суду вищезазначений витяг з протоколу від 16.05.2025, згідно з яким позивачу 16 .05.2025 комісією відповідача надана відстрочка від призову на військову службу (а.с. 80).
Вказані обставини та долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача, він систематично отримував документи про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Таким чином законодавець визначив умову, за якої положення ст. 210-1 КУпАП не застосовуються.
Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Виходячи з мотивів наведених вище, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі вимог закону, що є порушенням ст. 19 Конституції України.
Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП є протиправною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Постанову про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП належить скасувати і закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статтею 210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 року відстрочено ІНФОРМАЦІЯ_1 сплату судового збору в сумі 726 (сімсот двадцять шість гривень) 72 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 02.03.2026 року у справі №405/5760/25 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 726,72 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 02.03.2026 року у справі №405/5760/25.
Керуючись 241-245, 250, 286, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 02.03.2026 року – залишити без змін.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) гривень 72 коп.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 01.05.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова