№ 208/2947/26 
№ 2-а/207/18/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м.Кам`янське
Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Бушанської О.В.
за участю секретаря судового засідання Трохименко К.О.
позивача ОСОБА_1 (в залі суду)
представника позивача Паламарчука Д.В. (в режимі відеоконференції)
представника відповідача Ковальського Є.Р. (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область
до Департаменту патрульної поліції, м.Київ
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №513161 від 28.02.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях події та складу адміністративного правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Департамент патрульної поліції судові витрати по сплаті судового збору в сумі 665,60 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 28.02.2026 приблизно о 01:20 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом на автодорозі М-06 «Київ-Чоп» 86 км та був зупинений працівниками поліції. Після зупинки транспортного засобу, представник поліції представився. У свою чергу, позивач поцікавився причиною зупинки та запитав, чи було ним порушено правила дорожнього руху. Після цього працівник поліції повідомив, що транспортний засіб був зупинений на підставі п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме, у зв`язку з тим, що нібито уповноваженим органом державної влади було прийнято рішення про обмеження руху на відповідній ділянці дороги. З метою з`ясування законності таких дій, позивач звернувся до працівника поліції із проханням надати документ або інше підтвердження, яке б свідчило про прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про обмеження руху транспортних засобів на даній ділянці. Однак працівник поліції відмовився надавати будь-які документи чи пояснення, зазначивши, що не зобов`язаний нічого показувати або доводити позивачу. Надалі працівник поліції почав вимагати у позивача документи, що посвідчують особу та право керування транспортним засобом. У відповідь позивач повідомив, що не відмовляється надати водійське посвідчення, однак вважає, що поліцейський має ознайомити його з відповідним рішенням.
Позивач звертає увагу, що аналіз п.2.1 ПДР, ч.1 ст.126 КУпАП, ст.16 Закону України «Про дорожній рух», ст.32, ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідно право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факт порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідно посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними. 
Відсутність будь-яких фактичних даних, що підтверджують порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, які могли б бути (чи були) підставою для зупинки транспортного засобу, а також відсутність будь-яких доказів складання матеріалів про порушення ПДР – свідчать про безпідставність та незаконність перевірки у позивача документів, визначених п.2.1 ПДР та відповідно підстав для застосування до позивача санкції, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП. 
Позивач наголошує, що у постанові серії ДП18 №513161 від 28.02.2026 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП в пункті 7 «До постанови додаються» відсутні посилання на технічний засіб за допомогою якого мало бути здійснено фіксацію правопорушення.
У даному випадку вина позивача не була жодним чином підтверджена, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.
Ухвалою суду від 14.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 04.05.2026 на 10:20 годин.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому заявник просить у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування своєї правової позиції, представник відповідача зазначає, що відеофіксація правопорушення, спілкування із позивачем, а також розгляд справи щодо вчиненого ним адміністративного правопорушення здійснювалась на нагрудні портативні відеореєстратори поліцейських п/в Motorola VB 400 №475800 та №475802, дані технічні засоби зазначені в п.5 оскаржуваної постанови.
Позивач керував транспортним засобом у період дії комендантської години, оскільки його було зупинено о 00:37 годин. 
Відповідно до рішення Ради оборони Житомирської області від 23.09.2022, з 26 вересня 2022 року на території Житомирської області встановлено комендантську годину з 24:00 до 05:00, під час якої рух транспортних засобів обмежується.
Згідно п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноваженим органом державної влади прийнято рішення про обмеження чи заборону руху. 
Таким чином, виявлення руху транспортного засобу у період дії комендантської години саме по собі є достатньою та законною підставою для його зупинки.
Представник відповідача вважає безпідставними твердження позивача про відсутність підстав щодо зупинки транспортного засобу, перевірки документів та притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки в умовах воєнного стану поліцейські на законних підставах можуть зупиняти транспортні засоби, які рухаються під час дії комендантської години та перевіряти наявність у водія посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Положеннями Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено обов`язку поліцейського пред`являти будь-які документи, окрім службового посвідчення (ст.18 Закону). Більше того, факт запровадження воєнного стану в Україні, як і встановлення комендантської години, є загальновідомими обставинами, які відповідно до процесуального законодавства не потребують доказування. 
Відповідно до п.2.4 «а» Правил дорожнього руху України, водій на вимогу поліцейського зобов`язаний не лише мати при собі, а й безумовно пред`явити для перевірки документи, передбачені п.2.1 ПДР. Вказаний обов`язок є імперативним і не ставиться у залежність від будь-яких попередніх дій чи пояснень поліцейського.
У відповіді на відзив, позивач зазначає, що ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік можливих підстав для зупинення транспортного засобу. Жоден пункт зазначеної статті не передбачає зупинку виключно через перебування авто на дорозі під час комендантської години. Доводи відповідача про те, що законодавством не передбачено обов`язок поліцейського пред`являти будь-які документи, окрім службового посвідчення, є помилковими та ґрунтуються на вибірковому тлумаченні норм права. Зазначене положення не скасовує обов`язок поліцейського обґрунтувати законність свої дій та підтвердити наявність відповідних повноважень у конкретній ситуації.
У даному випадку відповідачем не було надано жодного доказу існування та пред`явлення відповідного наказу коменданта, який би підтверджував повноваження конкретного працівника поліції як уповноваженої особи. Такий наказ не був пред`явлений ні під час зупинки транспортного засобу, ні долучений до матеріалів справи разом із відзивом. Позивач не відмовлявся від надання запитуваних поліцейським документів, натомість висловив обґрунтоване бажання пересвідчитися у законності пред`явленої вимоги.
04.05.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.05.2026 до 11:15 годин.
Присутні у судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. 
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.
14.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 22.05.2026 на 14:00 годин.
Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.
З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №513161 від 28.02.2026 застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення – штраф у розмірі 425 грн.
Вказана постанова мотивована тим, що 28.02.2026 о 00 год. 37 хв. водій ОСОБА_1 на автодорозі М-06 «Київ-Чоп» 86 км керував транспортним засобом, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1а, 2.1б, 2.1г, 2.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Відеофіксація адміністративного правопорушення здійснювалась на нагрудні портативні відеореєстратори поліцейських п/в Motorola VB 400 №475800 та №475802.
Не погодившись з даною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
За правилами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що 28.02.2026 о 00 год. 37 хв. водій ОСОБА_1 на автодорозі М-06 «Київ-Чоп» 86 км керував транспортним засобом, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1а, 2.1б, 2.1г, 2.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. 
Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
За приписами ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством; виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. 
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п.1.3 Правил дорожнього руху).
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 Правил дорожнього руху).
Частиною першою ст.126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".
Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.2.1 Правил.
Отже, на виконання вказаних норм, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також страховий документ на транспортний засіб.
Судом встановлено, щопісля зупинки транспортного засобу та повідомлення про причину такої зупинки, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського не пред`явив ні посвідчення водія відповідної категорії, ні реєстраційний документ на транспортний засіб, ні поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Так, записом нагрудного відеореєстратора поліцейського підтверджено, що після зупинки транспортного засобу, позивачу, зокрема, було повідомлено про причину зупинки – обмеження руху транспортного засобу під час комендантської години; роз`яснено позивачу його права та обов`язки. При цьому, вимога поліцейського надати для перевірки документи, була проігнорована, документи не надані.
Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що він не надав документи поліцейському, оскільки останнім не надано рішення про обмеження руху транспортних засобів на даній ділянці, оскільки  право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Тобто, виконання водієм вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів є самостійним обов`язком водія, який не залежить від правомірності чи неправомірності інших дій поліцейського.
Суд вважає помилковими доводи позивача щодо відсутності у поліцейського права на зупинення транспортного засобу. 
Так, підстави зупинки поліцейським транспортного засобу наведені у ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» , зокрема, поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.
Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24/02.2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до цього часу.
Рішенням ради оборони Житомирської області «Про забезпечення заходів здійснення правового режиму воєнного стану» від 23.09.2022 встановлено комендантську годину з 26 вересня із 24:00 до 05:00 в усіх населених пунктах області до прийняття нового рішення. 
Визначення терміну комендантська година міститься у п.5 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а саме - це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.
Відповідно до п.8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється у визначений період доби: перебування на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток; пересування на транспортних засобах.
Згідно з п.15 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право: затримувати і доставляти до органів або підрозділів Національної поліції осіб, які вчинили або вчиняють правопорушення у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення; вилучати в осіб предмети, які є знаряддям, засобом або предметом правопорушення, і передавати їх органам або підрозділам Національної поліції; перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами; тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби; входити (проникати) на територію та у приміщення підприємств, установ та організацій, у житлові та інші приміщення, на земельні ділянки, що належать особам, під час припинення кримінального правопорушення та в разі переслідування осіб, які підозрюються у скоєнні злочину, якщо зволікання може створити реальну загрозу життю чи здоров`ю осіб; використовувати із службовою метою засоби зв`язку і транспортні засоби, що належать особам (за їх згодою), підприємствам, установам та організаціям, крім транспортних засобів іноземних консульських установ чи представництв міжнародних організацій, для запобігання вчиненню кримінального правопорушення, переслідування та затримання осіб, що підозрюються у скоєнні злочину, або для доставки до закладів охорони здоров`я осіб, які потребують медичної допомоги, проїзду до місця злочину; застосовувати відповідно до законодавства заходи фізичного впливу (сили), спеціальні засоби і зброю.
Суд зауважує, що в умовах воєнного стану на територіях, де введено комендантську годину, потрібно неухильно дотримуватися встановлених обмежень та заборон, а тому керування транспортним засобом під час дії комендантської години є самостійною, достатньою підставою для зупинення транспортного засобу та перевірки документів.
Суд відхиляє твердження позивача на відсутність в пункті 7 постанови серії ДП18 №513161 від 28.02.2026 посилання на технічний засіб за допомогою якого мало бути здійснено фіксацію правопорушення, оскільки вказане посилання міститься у п.5 цієї постанови, зокрема зазначено, що відеофіксація адміністративного правопорушення здійснювалась на нагрудні портативні відеореєстратори поліцейських п/в Motorola VB 400 №475800 та №475802.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що у даному випадку поліцейський діяв правомірно, мав усі законні підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 в період дії комендантської години, достовірно встановив в діях позивача порушення вимог п.2.1а, п.2.1б, п.2.1ґ Правил дорожнього руху,суд доходить до висновку про належне підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, про правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.1 Правил дорожнього руху та, як наслідок, відповідність оскаржуваної постанови критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В.Бушанська