Дата документу 26.05.2026
Справа № 334/1107/26
Провадження № 2/334/1661/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Добрєва М.В., за участі секретаря судового засідання Денисенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна-

ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Мосіну О.В. звернулась до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з майна.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про народження, двома свідоцтвами про шлюб.
Після її смерті відкрилася спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй у порядку спадкування за законом після смерті її рідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя по цивільній справі №2-2481/08 від 03.06.2008 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на частку квартири у порядку спадкування за законом.
12.11.2008 року право власності на 1/2 частку зазначеної квартири матір позивачки, ОСОБА_3 , зареєструвала в ОП «ЗМБТІ», що підтверджується Витягом ОП «ЗМБТІ» номер 20892916, а також Інформаційною довідкою 451716389 від 12.11.2025 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
18 квітня 2006 року Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя по цивільній справі №2-1964/2006 рік була задоволена заява ОСОБА_4 про забезпечення позову, якою був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Таким чином, на теперішній час, встановлено що під час ухвалення судового рішення по цивільній справі №2-1964/2006 рік від 15.09.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя не вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову та не знято арешт з нерухомого майна.
Ухвалою судді від 13.02.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання у справі.
Представник позивачки — адвокат Мосіна О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 31.03.2026 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просила розглядати справу за її відсутності.
Представник третьої особи — Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі — у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову поклав на розсуд суду.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права
Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки — ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про народження позивачки та свідоцтвами про шлюб, які підтверджують родинні зв`язки.
Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Вказана частка належала померлій у порядку спадкування за законом після смерті її рідного брата ОСОБА_4 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2008 року у цивільній справі № 2-2481/08.
12.11.2008 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вказану $1/2$ частку квартири в ОП «ЗМБТІ», що підтверджується Витягом № 20892916, а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 451716389 від 12.11.2025 року.
Також встановлено, що 18 квітня 2006 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-1964/2006 задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
28.04.2006 року старшим державним виконавцем ДВС в Ленінському районі м. Запоріжжя винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання вказаної ухвали суду у зв`язку з її фактичним виконанням (внесенням запису про арешт).
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2006 року у справі № 2-1964/2006 позов ОСОБА_4 було задоволено: визнано недійсним договір дарування 1/2 частки зазначеної квартири, укладений між ним та ОСОБА_7 . Проте під час ухвалення цього рішення судом не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, через що арешт продовжує існувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Межова А.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Однак через наявність чинного обтяження (арешту) нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину.
Також встановлено, що інший учасник тогочасного спору — ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ). Його єдиною спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України (шляхом спільного проживання на момент відкриття спадщини), є його матір — відповідачка ОСОБА_2 .
Наявність обтяження майна позбавляє позивачку як єдину спадкоємицю оформити свої спадкові права.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21. 02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
В силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що позивач у передбачені законом строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дають підстави для висновку про наявність у позивача як спадкоємця за законом права на звернення до суду із позовом про скасування арешту, оскільки таке право перейшло до позивача як спадкоємця з моменту відкриття спадщини, і не може бути підставою для відмови від права на звернення до суду за захистом.
Крім того, як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується права позивача, який володіє на підставі закону майном.
Оскільки, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а крім того право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, зважаючи на те, що вказаний арешт перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо оформлення спадкового майна, суд за таких обставин дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.
Іншого способу захисту порушених прав суд не вбачає.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивач не може реалізувати свої спадкові права у зв`язку із наявністю зазначеного вище обтяження нерухомого майна, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.76-81,133,141,258,259,263-265 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з майна — задовольнити в повному обсязі.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2006 року у цивільній справі № 2-1964/2006, та зняти арешт з нерухомого майна, а саме: з квартири АДРЕСА_1 .
Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачкою.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. 

Суддя: Добрєв М. В.