ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 червня 2026 року	Справа №160/6239/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 , за період з 01 червня 2025 року по 31 січня 2026 року у розмірі 50000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахування посади у складі командування та штабу військової частини НОМЕР_2 ешелону оборони або наступу;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок виплату ОСОБА_2 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 , за період з 01 червня 2025 року по 31 січня 2026 року у розмірі 50000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахування посади у складі командування та штабу військової частини першого ешелону оборони або наступу, з урахуванням раніше виплачених сум.
На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивач зазначає, що він з 04.04.2025 проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді оператора, а з 31.07.2025 на посаді начальника радіолокаційної станції взводу управління начальника ППО. З квітня 2025 позивачем виконуються бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки). Позивач звертає увагу, що наведене у розумінні абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі – Постанова №168) надає ОСОБА_1 право на отримання додаткової винагороди у розмірі 50000 гривень за вказаний період пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань. Позивач звертає увагу, що ВЧ НОМЕР_1 здійснювалось нарахування та виплата позивачу додаткової грошової винагороди з квітня 2025 до травня 2025 включно з розрахунку 50000 гривень за вказаний період пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань. Однак, починаючи з 01.06.2025 нарахування та виплата ОСОБА_1 , додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, здійснюється у розмірі 30000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, замість 50000 гривень. На переконання позивача, не здійснивши відповідні виплати, відповідач допустив протиправну бездіяльність у частині нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у належному розмірі, що зумовило необхідність звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 20.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
31.03.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ВЧ НОМЕР_1 проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що абзацом 3 пункту 1-1 Постанови № 168 передбачено, що додаткова винагорода у розмірі 50 000 грн виплачується лише тим військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу), які здійснюють оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що безпосередньо ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення. При цьому виплата такої винагороди здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (начальників). Аналогічні умови передбачені пунктом 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з яким право на отримання додаткової винагороди у розмірі 50 000 грн виникає виключно за одночасної наявності таких умов: залучення військовослужбовця до складу органу військового управління або до оперативного (бойового) управління підпорядкованими підрозділами на командному пункті військової частини; здійснення таким органом або командним пунктом оперативного (бойового) управління підрозділами, які ведуть бойові дії на лінії бойового зіткнення; виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань у складі відповідного органу військового управління чи на командному пункті військової частини. Отже, додаткова винагорода в розмірі 50 000 гривень виплачується військовослужбовцям при одночасному дотриманні наступних умов: а) залучення військовослужбовців до складу ОВУ, а військовослужбовців, які обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу) – до оперативного (бойового) управління підпорядкованими підрозділами на командному пункті військової частини; б) здійснення ОВУ (командним пунктом військової частини) оперативного (бойового) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; в) виконання військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань у складі ОВУ (на командному пункті військової частини). Відповідач вказує, що позивач, як військовослужбовець Збройних Сил, не набув право на отримання збільшеної до 50000,00 грн додаткової винагороди. За спірний період позивачу нарахована додаткова винагорода в розмірі саме 30000,00 грн.
03.04.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зауважує, що відповідач фактично не заперечує, що позивач у спірний період проходив службу на посаді, включеній до складу Основного командного пункту ВЧ НОМЕР_1 , та виконував завдання у складі органу військового управління. Більше того, протягом січня – червня 2025 відповідач визнавав наявність у позивача права на додаткову винагороду у розмірі 50 000 грн. При цьому відповідач не стверджує та не доводить, що у подальшому відбулися будь-які зміни у характері виконуваних позивачем завдань, його функціональних обов`язках або організаційній структурі підрозділу, в якому він проходив службу. Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.07.2025 №2584 свідчить, що зменшення розміру додаткової винагороди зумовлено виключно зміною правової оцінки відповідачем підстав для її виплати, а не зміною фактичних обставин проходження служби позивачем. Крім того, наказом ВЧ НОМЕР_1 від 03.06.2024 №1187 «Про організацію розгортання та роботи пунктів управління військової частини НОМЕР_1 на період ведення бойових дій» визначено структуру та порядок функціонування пунктів управління військової частини, з яких вбачається, що Основний командний пункт належить до органів військового управління, які забезпечують оперативне (бойове) управління підпорядкованими силами та засобами. Також наказом від 01.04.2025 № 1194дск «Про внесення змін до структури пунктів управління та розподілу оперативного складу військової частини НОМЕР_1 » затверджено структуру Основного командного пункту з поіменним розподілом особового складу, до якого включено й посаду позивача. Вказані документи підтверджують не лише формальне перебування позивача у структурі органу військового управління, а й його безпосередню належність до складу Основного командного пункту, який виконував завдання з оперативного (бойового) управління.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді оператора, а з 31.07.2025 на посаді начальника радіолокаційної станції взводу управління начальника ППО.
Наказом ВЧ НОМЕР_1 від 03.06.2024 №1187 «Про організацію розгортання та роботи пунктів управління військової частини НОМЕР_1 на період ведення бойових дій» визначено організацію розгортання та роботи пунктів управління відповідача на період ведення бойових дій, згідно з яким продовжено несення бойового чергування в посиленому режимі на командних пунктах у складі, зокрема, секції об`єднаної вогневої підтримки (СОВгП) з числа особового складу відділення об`єднаної вогневої підтримки з представниками секції ППО.
Наказом відповідача від 01.04.2025 № 1194дск «Про внесення змін до структури пунктів управління та розподілу оперативного складу військової частини НОМЕР_1 » затверджено структуру Основного командного пункту (ОКП) із розподілом оперативного складу за командними пунктами. 
Згідно з додатком №1 до такого наказу склад основного командного пункту включає в себе секцію ППО, яка включає в себе відділення ППО та взвод управління начальника ППО.
Отже, відповідно до зазначеного наказу посада, яку обіймав позивач, включена до складу ОКП, що підтверджує його належність до органу військового управління та виконання службових обов`язків у його складі.
Крім того, додатком № 4 до наказу від 01.04.2025 № 1194дск затверджено поіменний розподіл оперативного складу за командними пунктами, до якого включено оператора радіолокаційної станції взводу управління начальника ППО солдата ОСОБА_1 .
Згідно з карткою особового рахунку позивача за 2025 рік, ОСОБА_1 призначений на посаду оператора наказом від 04.04.2025 № 84-РС та в подальшому - начальником радіолокаційної станції взводу управління начальника ППО на підставі наказом від 31.07.2025 № 194-РС.
Наведені документи у своїй сукупності підтверджують, що позивач у спірний період проходив військову службу на посаді, включеній до складу ОКП, та виконував службові обов`язки у складі органу військового управління.
З відомостей про грошове забезпечення, що містяться в картці особового рахунку позивача, вбачається, що у квітні та травні 2025 ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, виходячи з розрахунку 50 000 грн на місяць пропорційно часу участі у відповідних заходах. Зазначене підтверджується відомостями, відображеними у графі «додаткова винагорода 50».
Наведені обставини свідчать про те, що у вказаний період відповідач визнавав наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди саме у розмірі 50 000 грн та вважав дотриманими умови, передбачені Постановою № 168 і Порядком № 260 для її виплати. 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату додаткової винагороди за червень 2025 року» від 10.07.2025 №2516 передбачено виплату військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно додаткової винагороди (у розрахунку 50 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах) за червень 2025, відповідно до Додатку 2 до цього наказу.
При цьому у додатку № 2 до зазначеного наказу поіменно зазначено ОСОБА_1 , що підтверджує його включення до складу оперативного складу ОКП військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (задміністративно-господарської діяльності) від 15.07.2025 № 2584 «Про внесення змін до наказу "Про виплату додаткової винагороди за червень 2025 року"» внесено зміни до раніше прийнятого рішення щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям. Зокрема, військовослужбовцям, зазначеним у додатку № 2 до наказу, встановлено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн.
При цьому до переліку військовослужбовців, наведеного у додатку № 2 до наказу №2584, включено і позивача – ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач не заперечує факту проходження позивачем служби на тій самій посаді та в тому самому підрозділі, а лише змінив розмір додаткової винагороди, що підлягає виплаті.
З відомостей про грошове забезпечення, що містяться в картці особового рахунку позивача, з урахуванням витягу з наказу від 15.07.2025 №2584, вбачається, що починаючи з червня 2025 до січня 2026 включно позивачу не нараховується «додаткова винагорода 50», тобто – в розмірі 50000,00 грн, натомість нараховується «додаткова винагорода», тобто – в розмірі 30000,00 грн.
Матеріали справи містять також копії наказів командира ВЧ НОМЕР_1 : від 11.08.2025 №2912 «Про виплату додаткової винагороди за липень 2025 року», від 10.09.2025 №3265 «Про виплату додаткової винагороди за серпень 2025 року», від 10.10.2025 №3616 «Про виплату додаткової винагороди за вересень 2025 року», від 08.11.2025 №4050 «Про виплату додаткової винагороди за жовтень 2025 року», від 08.12.2025 №4521 «Про виплату додаткової винагороди за листопад 2025 року», від 09.01.2026 №80 «Про виплату додаткової винагороди за грудень 2025 року», від 07.02.2026 №390 «Про виплату додаткової винагороди за січень 2026 року» з відповідними додатками до них.
З наданих відповідачем наказів та додатків до них вбачається, що у період з червня 2025 року по січень 2026 року включно позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода виходячи з розрахунку 30 000 грн на місяць пропорційно часу виконання відповідних завдань.
Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних доля забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 23.02.2026 №4698/490 позивач брав участь у таких заходах у період з 05.07.2023 до 15.10.2023, з 30.10.2023 до 15.03.2024, з 30.03.2024 до 15.09.2024, з 30.10.2024 до 13.06.2025, з 01.07.2025 до 22.02.2026.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу в належному розмірі протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 1 статті 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 8 зазначеної постанови установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
В подальшому дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025, від 15.04.2025 № 235/2025, від 14.07.2025 № 478/2025, від 20.10.2025 № 793/2025, від 12.01.2026 № 40/2026. 
Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04.05.2026 строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду справи по суті.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №168.
Абзац третій пункту 1-1 Постанови № 168 передбачає, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення (пункт 1-2 Постанови №168).
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44, який застосовується з 01.02.2023, доповнено Порядок № 260 розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Згідно з пунктом 1 розділу XXXIV Порядку №260 управління (штаб) угруповання військ (сил) - тимчасово утворений рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України орган військового управління призначений для виконання функцій з управління військами (силами) в ході відсічі повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі управління (штаб) оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угруповання військ (сил), тактичної групи.
За змістом пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою №168 виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України.
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави; з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України; з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту; у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій; у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Порядку №260, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.
Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України (пункт 3 розділу XXXIV Порядку № 260).
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців (пункт 6 розділу XXXIV Порядку №260).
Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України (абзац перший пункту 7 розділу XXXIV Порядку №260).
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункт 9 розділу XXXIV Порядку №260).
Суд враховує, що згідно з пунктом 1 розділу XXXIV Порядку №260 управління (штаб) угруповання військ (сил) - тимчасово утворений рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України орган військового управління, призначений для виконання функцій з управління військами (силами) в ході відсічі повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі управління (штаб) оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угруповання військ (сил), тактичної групи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, виплачується додаткова винагорода згідно з Постановою №168 у розмірі 50000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Разом з тим, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів повинна бути підтверджена, зокрема, такими документами: бойовим наказом (бойовим розпорядженням); журналом бойових дій; рапортом командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечувалась, що командування та штаб ВЧ НОМЕР_1 безпосередньо здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
Окрім того, посада старшого оператора радіолокаційної станції взводу управління начальника ППО, яку у спірний період обіймав позивач, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2024 № 1187 (додаток № 1) віднесена до переліку посад командного пункту військової частини.
Також наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окремої механізованої бригади) від 01.04.2025 № 1194дск затверджено поіменний розподіл оперативного складу за командними пунктами (додаток № 4), до якого включено оператора радіолокаційної станції взводу управління начальника ППО солдата ОСОБА_1 . 
Як було встановлено судом, з відомостей про грошове забезпечення, що містяться в картці особового рахунку позивача, а також з урахуванням витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2025 № 2584, вбачається, що починаючи з червня 2025 до січня 2026 включно позивачу не нараховувалася «додаткова винагорода 50», тобто додаткова винагорода у розмірі 50 000 грн, натомість нараховувалася та виплачувалася «додаткова винагорода» у розмірі 30 000 грн.
Водночас, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.07.2025 № 2516 «Про виплату додаткової винагороди за червень 2025 року» передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 50 000 грн військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи, а також у складі командування та штабу військової частини, що здійснюють оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, які ведуть бойові дії на лінії бойового зіткнення.
При цьому у додатку № 2 до зазначеного наказу поіменно зазначено ОСОБА_1 , що підтверджує віднесення позивача до категорії військовослужбовців, які, на думку самого відповідача, відповідали умовам для отримання додаткової винагороди у розмірі 50 000 грн за червень 2025.
Надалі наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.07.2025 № 2584 «Про внесення змін до наказу "Про виплату додаткової винагороди за червень 2025 року"» внесено зміни до раніше прийнятого рішення та встановлено військовослужбовцям, зазначеним у додатку № 2, виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. До переліку таких військовослужбовців був включений і позивач.
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2025 № 2584 свідчить про те, що зміна розміру додаткової винагороди стала наслідком зміни відповідачем підходу до визначення обсягу прав позивача на отримання відповідного виду додаткової винагороди, а не результатом зміни фактичних обставин проходження ним військової служби. Зазначений наказ не містить відомостей про зміну посади позивача, його виключення зі складу Основного командного пункту, припинення виконання бойових (спеціальних) завдань або переведення до іншого підрозділу.
При цьому відповідач не заперечує факту виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, які є підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої абзацом третім пункту 1-1 Постанови № 168. У відзиві відповідач не стверджує, що позивач припинив виконання такі завдання або що змінився характер його службової діяльності у спірний період.
Більше того, наказом від 10.07.2025 № 2516 відповідач визнав наявність у позивача права на додаткову винагороду у розмірі 50 000 грн за червень 2025, включивши ОСОБА_1 до додатку № 2 як військовослужбовця, який виконує бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління. Лише через п`ять днів наказом від 15.07.2025 № 2584 розмір такої винагороди було змінено до 30 000 грн, при цьому жодних змін у фактичних обставинах проходження служби позивачем відповідачем не встановлено та не доведено.
У даній справі відсутній спір щодо факту виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань та його належності до відповідної категорії військовослужбовців. 
Спірним є виключно питання щодо правомірності зміни відповідачем розміру додаткової винагороди та правильності тлумачення ним положень Постанови № 168 і Порядку № 260. 
З наведених наказів вбачається, що відповідач не ставив під сумнів належність позивача до складу ОКП та не заперечував факт виконання ним службових обов`язків на тій самій посаді й у тому самому підрозділі. Фактично зміни зазнав виключно розмір додаткової винагороди, тоді як будь-яких відомостей про зміну посади позивача, його виключення зі складу ОКП, зміну характеру виконуваних завдань або втрату ним статусу військовослужбовця, який виконує бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, наказ № 2584 не містить.
Зі змісту наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.06.2024 № 1187 «Про організацію розгортання та роботи пунктів управління військової частини НОМЕР_1 на період ведення бойових дій» вбачається, що позивач відповідав не лише «функціональному», а й «структурному» критерію для отримання додаткової винагороди у розмірі 50 000 грн, оскільки виконував бойові (спеціальні) завдання у складі Основного командного пункту (ОКП).
Таким чином, наявні у справі докази свідчать про те, що зміна розміру додаткової винагороди була наслідком зміни підходу відповідача до застосування положень Постанови № 168 та Порядку № 260, а не зміни фактичних обставин проходження служби позивачем.
Отже, позивачем дотримано усіх умов, які є обов`язковими для набуття права на отримання додаткової винагороди у розмірі 50000 гривень за спірний період.
Жодні змістовні пояснення та заперечення ВЧ НОМЕР_1 з цього питання не надано, адже довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №813/2901/18.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень (Постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №520/6006/21).
У спорах правомірності рішень чи діянь тягар доказування покладається саме на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2023 у справі №809/1879/16, 29.03.2023 у справі №620/19132/21).
Таким чином, у даній справі саме на відповідача покладено обов`язок довести відсутність обставин, які відповідно до Постанови № 168 та Порядку № 260 є підставою для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 50 000 грн.
Однак відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у позивача права на зазначену виплату або зміну обставин проходження ним служби у спірний період, що виключала б застосування відповідних норм.
Отже, відповідач не довів правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Суд також звертає увагу, що підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди військовослужбовцям чітко визначені Постановою № 168 та Порядком № 260, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами владних повноважень, у тому числі відповідачем.
Підводячи підсумок викладеному, суд доходить висновку про необхідність:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, за період з 01.06.2025 до 31.01.2026 у розмірі 50000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахування посади у складі командування та штабу військової частини першого ешелону оборони або наступу;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, за період з 01.06.2025 до 31.01.2026 у розмірі 50000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахування посади у складі командування та штабу військової частини першого ешелону оборони або наступу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню. 
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 за період з 01.06.2025 до 31.01.2026 у розмірі 50000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахування посади у складі командування та штабу військової частини першого ешелону оборони або наступу.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 за період з 01.06.2025 до 31.01.2026 у розмірі 50000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, з урахування посади у складі командування та штабу військової частини першого ешелону оборони або наступу, з урахуванням раніше проведених виплат. 
Розподіл судових витрат не здійснювати. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар