Справа№464/2927/26 
пр.№ 3/464/1193/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2026            м. Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Сабара Л.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 КУпАП, 
встановила:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №ПП000960 від 21.04.2026, ОСОБА_1 21.04.2026 о 11.25 год. на вул. Стрийська, 61 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «OPEL», р.н. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та ліцензії, чим порушив вимоги ч. 9 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав, пояснив, що 21.04.2026 керував автомобілем марки «OPEL», р.н. НОМЕР_1 , та о 11.25 год. на вул. Стрийська, 61 у м. Львові був зупинений працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті. Так, у його автомобілі дійсно перебували пасажири, які погодились розділити з ним спільну поїздку з м. Новий Розділ до м. Львова, використовуючи платформу «BlaBlaCar», з метою зменшення власних витрат на пальне. Разом з тим, умовами використання застосунку «BlaBlaCar» не передбачено необхідності реєстрації його як суб`єкта господарювання та отримання відповідної ліцензії, відтак жодних порушень не вчиняв.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, серед іншого, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення №ПП000960 від 21.04.2026; копію посвідчення водія та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; фотосвітлину; матеріали відеофіксації.
З досліджених в ході судового розгляду доказів встановлено, що 21.04.2026 о 11.25 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «OPEL», р.н. НОМЕР_1 , та перевозив у такому автомобілі пасажирів, використовуючи платформу «BlaBlaCar», у зв`язку із чим на вул. Стрийська, 61 у м. Львові був зупинений працівниками поліції.
Так, згідно з ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Таким чином, об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у вчиненні дій (або бездіяльності), які спрямовані на провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання відповідної ліцензії.
З наведеного слідує, що доведенню підлягає факт провадження особою господарської діяльності, відсутність державної реєстрації як суб`єкта господарювання або відповідної ліцензії.
Згідно з Законом «Про автомобільний транспорт» пасажирські перевезення – це перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами, а відповідно до Правил дорожнього руху пасажир – це особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним. 
Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» встановлює, що перевезення пасажирів автомобільним транспортом підлягає ліцензуванню. На виконання цього закону Кабінетом Міністрів були прийняті Ліцензійні умови провадження діяльності з перевезення пасажирів. Пунктом 4 цих умов було закріплено, що до діяльності, яка ліцензується, серед іншого належать лише «внутрішні/міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення». 
Крім того, згідно з положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення – це власне перевезення пасажирів, однак легковим транспортом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладенням письмового договору.
Разом з тим, будь-яких доказів про умови використання застосунку «BlaBlaCar» суду не надано.
Однак, при дослідженні платформи спільних автомобільних поїздок, доступної у відкритому доступі на веб-сайті за адресою: www.blablacar.com.ua, вбачається, що метою Платформи є надання водіям, які прямують у певному напрямку, можливості встановлення зв`язку з пасажирами, що мають бажання здійснити поїздку в тому ж напрямку, для виконання спільної поїздки і, відповідно, поділу пов`язаних з поїздкою витрат, надання можливості здійснити пошук, отримати доступ до інформації про автобусні поїздки, опубліковані професійними організаціями-перевізниками, які надають послуги з перевезення для здійснення бронювання та купівлі квитка на автобус. У разі, якщо в процесі здійснення Поїздки, укладеної з використанням Платформи, Водієм отримано прибуток, це підпадає під відповідне регулювання, включаючи обов`язок бути зареєстрованим як особа, що займається підприємницькою діяльністю, сплачувати відповідні податки, мати необхідні дозволи / ліцензії, при цьому Водій несе одноосібну відповідальність за недотримання законодавства.
Таким чином, використання водіями застосунку «BlaBlaCar» для пошуку попутників з метою рівномірного розподілу суми витрат на поїздку не є господарською діяльністю із перевезенням пасажирів у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» та Ліцензійних умов провадження такої діяльності.
Інших даних з наданням відповідних доказів щодо провадження ОСОБА_1 господарської діяльності з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Крім того, слід зазначити, що згідно зі ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Диспозиція статті 164 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки відсилає до закону, що регулює певні види господарської діяльності, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, який регламентує господарську діяльність, що потребує ліцензування або державну реєстрацію суб`єкта господарювання.
Аналогічна правова позиція щодо обставин, за яких дії особи можуть бути визнані підприємницькою діяльністю, була висловлена Верховним Судом України у п. 4 Постанови його Пленуму від 25.04.2003 №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», де зазначено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Натомість, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 здійснює регулярну, постійну та систематичну діяльність, зокрема з перевезення пасажирів, без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, та таких обставин судом при розгляді даної справи не встановлено.
Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні будь-якого правопорушення, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Таким чином, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення ним інкримінованого правопорушення, відсутні, відтак вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, що згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.
На підставі ч. 1 ст. 164, п. 1 ст. 247 КУпАП, керуючись ст. 283, 284 КУпАП, суддя, 

постановила:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя          Сабара Л.В.