ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" червня 2026 р. справа № 300/6355/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі: судді Гомельчука С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного повадження адміністративну справу за позовом Громадської організації «Дитячо-юнацький футбольний клуб «Ніка-05» до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації за № UA206050/2025/000191 від 20.08.2025 та рішення про коригування митної вартості за № UA206050/2025/000032/2 від 20.08.2025, -
ВСТАНОВИВ:

Шевченко Кирило Тарасович в інтересах Громадської організації «Дитячо-юнацький футбольний клуб «Ніка-05» 08.09.2025 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації № UA206050/2025/000191 від 20.08.2025 та рішення про коригування митної вартості за № UA206050/2025/000032/2 від 20.08.2025.
Позовні вимоги мотивовано тим, що для здійснення митного оформлення товару декларантом подано електронну митну декларацію. Однак Івано-Франківською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 206050/2025/000032/2 від 20.08.2025 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA206050/2025/000191 від 20.08.2025. 
На думку представника позивача, вказані рішення є протиправними, адже декларантом було подано всі документи, визначені ст. 53 МК України. Представник зазначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, відповідач повинен також вказати докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Вважає, що митна вартість підтверджена достатніми документами, а підстав для надання позивачем додаткових документів, визначених ст.53 МК України немає. Крім того вказує, що відповідачем, в порушенням МК України, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не зазначено розрахунку коригування та обставин, що були покладені в основу такого розрахунку, що унеможливлює його аналіз та перевірку. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України скористалася правом подання відзиву на адміністративний позов, який надійшов 24.09.2025, в якому зазначено, що під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів, декларантом було встановлено, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема у банківських платіжних документах Р2505210449003 від 21.05.2025 та Р2506095783001 від 09.06.2025 у графі «Інформація про переказ» відсутні вказівки на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі якого здійснено оплату за товар. Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі якого здійснено платіж, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару, оскільки відповідно до пункту 5 частини другої статті 53 МКУ, документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога пункту 10 ч. 14 та п. 15 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 № 216 (далі – Положення), відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит “Призначення платежу” в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. 
Також зауважено, що відповідно до пункту 2.1. контракту № WKL-20250331А від 06.05.2025 загальна сума контракту становить 14100 доларів USD, а умови угоди – CIF Клайпеда, Литва. Транспортні витрати, які несе продавець включають: завантаження в Китаї, фрахт, митну декларацію, сертифікат походження та інші сертифікати, транспортування до Клайпеди, Литва. Ці витрати включені у вартість товару. Згідно з пунктом 5.1. контракту упаковка товару: 40ft контейнер. У контракті та товаросупровідних документах відсутня будь-яка інформація про те, що витрати на пакування несе продавець.
Звернено увагу, що перевезення може виконуватись експедитором як особисто, так i іншими, залученими експедитором особами перевізниками, договори з якими експедитор може укладати від свого імені. Але декларант не подав до митного оформлення жодних письмових документів, які би підтверджували укладення відповідного договору між ТзОВ «Р-ТРАНС» та перевізником «FOP Vyshyvanyy V.V.». Залучення до відносин договірних сторін щодо поставки товару третьої сторони чи посередника об`єктивно може впливати на ціну товару. Окрім того, із змісту контракту випливає, що витрати на страхування продавцем не включались у вартість товару, що суперечить заявленій умові поставці– CIF та підпункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу, згідно з яким - якщо здійснювалось страхування, декларант повинен подати страхові документи, а також документи, що містять відомості про страхування.
З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган навів достатнє обґрунтування причин, за наявності яких митниця не могла визнати заявлену декларантом митну вартість; у ньому вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості; зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.
Представник позивача скористався правом подання відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 26.09.2025. Представник зауважує, що деякі зауваження відповідача, викладені в відзиві на позовну заяву, взагалі не були висловлені митним органом під час здійснення митного оформлення та не вказані в оскаржуваному рішенні, що, в силу ч. 2 ст. 77 КАС України, позбавляє права відповідача, як суб`єкта владних повноважень, посилатися на них. Разом з тим представник позивача зазначив, що згідно умов купівлі-продажу товару, продавець оплачує витрати доставки товару до Клайпеди в Литві. Товар доставлявся морем в контейнері, що свідчить проте, що такі витрати сплачував продавець. Більше того товар, який ввозився відповідно до митної декларації 25 UA500130013002U0 від 18.08.2025, не можна порівнювати із товаром №1, що ввозився позивачем, адже товар не є подібним. 
Ухвалою суду від 30.09.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника Івано-Франківської митниці Держмитслужби про розгляд справи № 300/6355/25 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У зв`язку з відрахуванням зі штату Івано-Франківського окружного адміністративного суду судді Боршовського Т.І. (у провадженні якого перебувала дана справа) 12.03.2026 проведено повторний автоматизований розподіл цієї адміністративної справи. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2026 адміністративна справа №300/6355/25 передана для розгляду головуючому судді Гомельчуку С.В.
Ухвалою суду від 16.03.2026 прийнято до розгляду адміністративну справу №300/6355/25.
Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив таке.
Між компанією «Weifang Qingchi Trading Co., LTD» та Громадською організацією «Дитячо-юнацький футбольний клуб Ніка-05» укладено контракт №WKL-20250331A від 06/05/2025 (а.с.35-37).
Пунктом 2.1 Контракту визначено, що сума цього контракту становить 14100 доларів США, а умови угоди – CIF Клайпеда, Литва. Транспортні витрати, які несе продавець, включають: заватаження в Китай, фрахт, митну декларацію, сертифікат походження та інші сертифікати, транспортування до Клайпеди, Литва. Ці витрати включені у вартість товару. Покупець несе плату за розвантаження або інші витрати після прибуття в Клайпеду, а продавець повинен надати покупцеві офіційний документ коносамент або електронний коносамент до прибуття товару в порт.
Відповідно до п.4.1 Контракту покупець передплачує 7050 доларів США, а решта 7050 доларів США після повідомлення про відвантаження та надання Компанією перевізником повідомлення про прибуття та копію коносамента та інших документів необхідних для митного оформлення покупцеві. 
Відповідно до рахунку фактури від 08.05.2025 компанія Weifang Qingchi Trading Co., LTD зобов`язується поставити Громадській організації «Дитячо-юнацький футбольний клуб Ніка-05» товар на загальну суму 14100 дол. США. Умовам оплати визначено: 50% від суми замовлення – завдаток та 50% сплачується після отримання повідомлення про відправку покупцеві (а.с.27).
Громадською організацією «Дитячо-юнацький футбольний клуб Ніка-05» здійснено оплату за поставлений товар, що підтверджується платіжними документами №P2505210449003 від 21.05.2025 та №P2506095783001 від 09.06.2025 (а.с. 31-32).
З метою здійснення митного оформлення товару 19.08.2025 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України митним брокером подано електронну митну декларацію (МД) 25UA206050008957U5 (а.с.25).
20.08.2025 Івано-Франківською митницею ДМСУ відмовлено у митному оформленні, прийнято рішення №UA206050/2025/000032/2 про коригування митної вартості товару, згідно з яким митна вартість товару була скоригована з 17205,88 USD до 32240 USD (а.с.48).
Причина відмови та невизнання митної вартості, визначеної декларантом, полягала у тому, що «Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за вартістю визначеною декларантом, у зв"язку з невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Перевірка поданих до митного оформлення документів, в тому числі для підтвердження митної вартості товарів, здійснювалась візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МКУ). Відповідно до ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Надані декларантом документи містили розбіжності: - платіжні інструкції, в тому числі у платіжних інструкціях від 21.05.2025 №P2505210449003, від 09.06.2025 № P2506095783001 містять лише посилання на Контракт, без зазначення номера інвойса, що не дає можливості перевірити числові значення митної вартості та ідентифікувати оплату за конкретну партію товару. Разом з тим, декларантом не надано: висновок про вартість товару підготовлений спеціалізованою експертною організацією. З огляду на вищевикладене, існує сумнів достовірності задекларованої митної вартості. Документи не надано. Що не дає можливості пересвідчитись у вартості транспортування оцінюваних товарів. Згідно п. 5 ст. 54 МКУ митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для визначення митної вартості. Згідно п. 2 ст. 52 МКУ декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Так, декларантом не надано експертний висновок про вартість підготовлений спеціалізованою експертною організацією щодо вартості оцінюваних товарів. Відповідно до вимог частини 6 статті 54 МКУ, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 МКУ. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Відповідно до п. 1 ст. 64 МКУ у разі, якщо митна вартість не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-53 МКУ, митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ. Джерелом числового значення митної вартості товару слугувала МД від 18.08.2025 № 25UA500130013002U0. Визначена митна вартість на рівні – 3,1 дол/кг».
Також, Івано-Франківською митницею винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA206050/2025/000191, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причин зазначених у рішеннях про коригування митної вартості товарів.
Не погоджуючись зі скоригованою митним органом митною вартістю товарів та вважаючи зазначені вище рішення прийняті з порушенням ст. 53, 54, 55 Митного кодексу України, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваного рішення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.
Частиною першою статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з частинами другою-п`ятою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Як передбачено частинами першою-третьою, шостою та сьомою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Частинами першою-четвертою статті 57 МК України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Суд зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару покладено на позивача. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України заборонено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
У свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Такі висновки відповідають правовій позиції в подібних правовідносинах, які викладені в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 №820/8016/15, від 24.01.2019 №820/636/17 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15.
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару та надання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що декларантом подано не всі документи, а саме експертний висновок про вартість, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, у зв`язку із чим від декларанта були витребувані додаткові документи та, оскільки декларантом не подано витребуваних документів для підтвердження заявленої митної вартості, тому митну вартість товару визначено відповідачем за резервним методом на підставі цінової інформації, наявної в митниці.
Варто зауважити, що у відзиві представник відповідача зазначає, що у банківських платіжних документах №P2505210449003 від 21.05.2025 та №P2506095783001 від 09.06.2025 у графі «Інформація про переказ» відсутня вказівка на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі якого здійснено оплату за товар, що унеможливлює ідентифікувати ввезений товар.
Так, контрактом № WKL-20250331A від 06.05.2025, укладеним між компанією «Weifang Qingchi Trading Co., LTD» та Громадською організацією «Дитячо-юнацький футбольний клуб Ніка-05», визначено, що предметом договору є купівля-продаж товару, а саме «розкладний контейнерний будинок (5800*2480-2500 mm)» у кількості 8 штук, загальною вартістю 14100 доларів США.
Відповідно до пункту 4.1 Контракту покупець передплачує 7050 доларів США, а решта 7050 доларів США після повідомлення про відвантаження та надання Компанією перевізником повідомлення про прибуття та копію коносамента та інших документів необхідних для митного оформлення покупцеві.
Відповідна інформація міститься в інвойсі від 08.05.2025 (а.с.27).
Згідно з банківськими платіжними документами №P2505210449003 від 21.05.2025 та №P2506095783001 від 09.06.2025 позивачем здійснено платіж у сумі 7050 доларів США та 7050 доларів США. У графі «Інформація про переказ» вказано номер контракту № WKL-20250331A від 06.05.2025, проте відсутня вказівка на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі якого здійснено оплату за товар.
Однак суд вважає, що вищевказані квитанції підтверджують вартість імпортованого товару та не містять розбіжностей, а, отже, сумніви щодо придбаного товару відсутні.
Крім того суд зазначає, що ціна товару в інвойсі від 08.05.2025, контракті № WKL-20250331A від 06.05.2025 та банківських платіжних документах №P2505210449003 від 21.05.2025 та №P2506095783001 від 09.06.2025 відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД 25UА206050008957U5 (графа 22) (а.с.25).
Відтак, суд вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Також, надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача належного платіжного документа, аналізуючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості документи, суд зазначає, що митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмета доказування.
У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.
Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.
Так, Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17 зазначив, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.
З урахуванням норм права, що підлягають застосуванню, суд доходить переконання, що коригування митної вартості імпортованого транспортного засобу відповідачем проведено без врахування документів, що стосуються оціненого товару, які в свою чергу підтверджують вартість товару, містять реквізити, необхідні для ідентифікації.
Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача зауважує, що декларант не подав до митного оформлення жодних письмових документів, які би підтверджували укладення відповідного договору між ТОВ «Р-ТРАНС» та перевізником «FOP Vyshyvanyy V.V.».
Судом з`ясовано, що до митного оформлення надано договір транспортно-експедиторського обслуговування №3007_/25 від 30.07.2025, укладений між ТОВ «Р-ТРАНС» з ГО «ДЮФК НІКА 05» (а.с.38-41).
Відповідно до п.1.1. вищезазначеного Договору експедитор за оплату та за рахунок Замовника надає Замовникові комплекс послуг з організації та забезпечення перевезення імпортних, експортних, транзитних, внутрішніх вантажів Замовника, в тому числі вантажів у контейнерах, а також збірних вантажів від місця, зазначеного Замовником, до місця призначення різними видами транспорту за узгодженням із Замовником маршрутом, включаючи організацію та забезпечення, залежно від маршруту.
Відповідно до п. 1.5 Договору винагорода Експедитора не включає та не охоплює вартість послуг третіх осіб, які будуть залучені Експедитором під час надання послуг за цим Договором. Вартість послуг третіх осіб компенсується Замочником Експедитору окремо.
Суд зазначає, що здійснення перевезення вантажу залученим експедитором перевізником допускається та прямо передбачене нормами діючого законодавства (Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність», частина 1 статті 929, стаття 932 Цивільного кодексу України).
Виконання перевезення може виконуватись експедитором як особисто (у випадку наявності відповідних ресурсів), так і іншими, залученими експедитором особами - перевізниками, договори з якими експедитор може укладати від свого імені.
В свою чергу, як вбачається із обставин справи ТОВ «Р-ТРАНС» для виконання цього договору укладав договір перевезення з третіми особами-перевізниками, а саме з перевізником «FOP Vyshyvanyy V.V.».
Таким чином, домовленості між ТОВ «Р-ТРАНС» та перевізником «FOP Vyshyvanyy V.V.». регулюють відносини саме між експедитором та перевізником, а сплачені на користь перевізника гроші є лише часткою транспортних витрат. Самі по собі витрати за цим договором не є складовою митної вартості товару, оскільки це стосується господарських відносин між ТОВ «Р-ТРАНС» та перевізником «FOP Vyshyvanyy V.V.». Отже умови та виконання чи не виконання умов вищезазначеного договору не мають жодного відношення до ГО «ДЮФК НІКА 05».
Судом також встановлено, що в межах Договору транспортно-експедиторського обслуговування №3007_/25 від 30.07.2025 експедитором було виставлено рахунок №ТР-0003139 від 15.08.2025 та довідку про транспортні витрати №15/08/2025 від 15.08.2025, які підтверджують витрати, що були понесені Позивачем на доставку Товару до місця його ввозу на територію України.
Положеннями пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно-експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.
Верховний Суд у постановах від 06.09.2019 у справі № 815/2501/18, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18 та від 11.04.2022 у справі № 1.380.2019.006980 послідовно підтримує правовий висновок про те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, із змісту контракту випливає, що витрати на страхування продавцем не включалися у вартість товару, що суперечить заявленій умові поставці CIF та підпункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу, згідно з яким – якщо здійснювалося страхування, декларант повинен подати страхові документи, а також документи, що містять відомості про страхування.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган також зауважив на те, що за МД №25UA500130016575UO від 29.10.2025 року страховий поліс не надано.
З цього приводу суд зазначає, що це визначено умовами контракту № WKL-20250331A від 06.05.2025 та умовами доставки CIF, Клайпеда, Литва.
Згідно умов Інкотермс-2010, поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А.3, Б.3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).
Отже, поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (у тому числі перевезення та страхування), відтак для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.
Також суд зауважує, що згідно розділу А.9 умов СІР Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс, Продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4. Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Упаковка повинна містити належне маркування.
Відповідно до п. 5.1 Контракту № WKL-20250331A від 06.05.2025 вказано упаковку товару: 40ft контейнер.
Таким чином, відповідно до умов зазначеного контракту та умов поставки товару СІР (Інкотермс), обов`язок пакування покладається на постачальника товару та при поставці товару витрати з пакування закладалися постачальником самостійно до вартості товару і додатковому відшкодуванню з боку позивача не підлягали.
Тобто, визначена у контракті ціна за товар включає у себе, у тому числі витрати, пов`язані із пакуванням товару, що означає, що витрати, пов`язані з пакуванням товару несе продавець, а не покупець, у зв`язку із чим, суд вважає безпідставними зауваження відповідача щодо ненадання позивачем до митного оформлення документів, що підтверджують вартість пакування.
Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 в адміністративній справі №818/1186/17 вказав, що у рішенні про коригування митної вартості товарів, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
У рішенні про коригування митної вартості товарів №UA206050/2025/000032/2 від 20.08.2025 зазначено, що при коригуванні митної вартості імпортованого позивачем товару використано відомості з МД №25UA500130013002U0 від 18.08.2025, за якою здійснено митне оформлення подібного (аналогічного) товару: визначена митна вартість -3,1 дол/кг.
Суд зауважує, що відповідач до суду не надав належних доказів та не довів, що вказаний у МД №25UA500130013002U0 від 18.08.2025 товар є подібним (аналогічним) імпортованому позивачем та імпортувався в тій же самій кількості.
При цьому митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Суд зазначає, що законодавством визначений чіткий перелік підстав, за наявності яких митний орган вправі витребовувати від декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Такими підставами, зокрема є наявність розбіжностей у документах; наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У Постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №420/1709/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.
Такі висновки Верховного Суду свідчать про те, що коригування митної вартості можливе лише за передбачених законом підстав, а вихід за межі таких підстав свідчить про неправомірність дій митного органу.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вартість перевезення імпортованого товару є підтвердженою.
Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно із частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факт порушення позивачем вимог митного законодавства при визначенні митної вартості товару, відтак оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від № UA206050/2025/000032/2 від 20.08.2025 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2025/000191 від 20.08.2025 є протиправними та підлягають скасуванню. Таким чином, даний позов належить до задоволення.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДМСУ на користь ГО «Дитячо-юнацький футбольний клуб «Ніка-05» слід стягнути судовий збір в сумі 4844,80 грн, сплачений відповідно до квитанції від 05.09.2025 №26. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації № UA206050/2025/000191 від 20.08.2025 та рішення про коригування митної вартості за № UA206050/2025/000032/2 від 20.08.2025.
Стягнути з Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43971364, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ,76005) за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Громадської організації «Дитячо-юнацький футбольний клуб «Ніка-05» (код ЄДРПОУ 33645987, вул. Мазепи, 160А, кв.15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Гомельчук С.В.