ф
РІШЕННЯ
Іменем України

03 липня 2026 року 
м. Київ
справа №990/58/26
адміністративне провадження № П/990/58/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів - Білак М.В., Єресько Л.О., Радишевської О.Р., Смоковича М.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу №990/58/26, за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог 
1. До Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія, відповідач), у якій позивачка просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 20 січня 2026 року №17/ас-26 про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді;
- зобов`язати ВККС повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді з урахуванням правової оцінки, наданої Верховним Судом у цьому рішенні.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що 20 січня 2026 року Комісією у складі колегії №4 проведено співбесіду з позивачкою як із кандидатом на посаду судді апеляційного загального суду, досліджено матеріали досьє, зокрема, рішення Громадської ради доброчесності (далі - ГРД), усні та письмові пояснення кандидата, загальновідому та загальнодоступну інформацію щодо кандидата, а також інші обставини, документи та матеріали.
3. За результатами другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» Комісією прийнято рішення №17/ас-26, відповідно до якого за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання позивачка як кандидат на посаду судді апеляційного загального суду набрала 417,24 бали та визнана такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
4. Щодо критерію особистої компетенції позивачка переконує, що Комісія вибірково надала оцінку її письмовим та усним поясненням, не навела в оскаржуваному рішенні обґрунтованих сумнівів в частині неврахування показника рішучості та безперервного розвитку в категорії особистої компетентності щодо її навантаження у 2016 році в суді, зверненню до суду з позовом до Президента України щодо її призначення на посаду судді безстроково з метою якнайшвидше приступити до виконання обов`язків судді, та її відповідності критерію безперервного розвитку з огляду на повідомлену нею інформацію щодо систематичних навчань, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів». 
5. Позивачка вважає, що відсутність в оскаржуваному рішенні Комісії докладного аналізу і мотивованого відхилення її доводів як кандидата на посаду судді апеляційного загального суду не може бути визнано незначною формальністю або недоліком, що не має істотного значення та не впливає на законність та обґрунтованість такого рішення ВККС у цілому.
6.  ОСОБА_1  зауважує, що у ніч з 19 на 20 січня 2026 року відбувся масований обстріл міста Києва, вона усю ніч перебувала в укритті зі своєю неповнолітньою дитиною, що вплинуло на її стан та швидкість відповідей на запитання Комісії. 
7. Щодо оцінювання відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики позивачка зазначає, що на адресу Комісії 24 листопада 2025 року надійшов висновок ГРД про її невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 23 листопада 2025 року.
8. Указаний висновок ґрунтувався на тому, що:
- ОСОБА_1 повідомила в декларації доброчесності недостовірні відомості, а саме приховала факт про притягнення до адміністративної відповідальності у 2016 році;
- у 2014-2015 роках протягом 249 днів ОСОБА_1 без нагальної потреби проживала на тимчасово окупованій території АР Крим. ГРД припускало, що з високою ймовірністю суддя дотримувалася окупаційних законів країни-агресора, мала гарантії безпеки від окупаційної влади та використовувала іноземну валюту як засіб платежу на території України. Окрім того, анексований півострів неодноразово відвідували близькі особи судді.
9. Позивачка звертає увагу на те, що під час проходження нею кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді Комісією було винесено рішення від 22 квітня 2024 року №85/ко-24 про розгляд питання щодо відповідності судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 займаній посаді, яким надано оцінку наведеним фактам та визнано її такою, що відповідає займаній посаді.
10. Окрім того, у рішенні Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Херсонського міського суду Херсонської області» щодо наведених фактів зазначено про відсутність обґрунтованого сумніву щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з призначенням її на посаду судді.
11. Позивачка переконує, що межі дискреції ВККС у процесі розв`язання питання про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією цього питання, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілими як кандидату на посаду судді, стосовно якого розглядалося питання, так і незалежному сторонньому спостерігачеві.
12. З урахуванням наведеного позивачка вважає, що наявні підстави для скасування рішення Комісії, оскільки таке не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків (пункт 4 частини четвертої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Аргументи відповідача
13. У відзиві на позовну заяву ВККС переконує, що наведені позивачкою підстави для скасування рішення Комісії зводяться переважно до незгоди з внутрішнім переконанням членів Комісії, яке сформовано у межах наданих законом дискреційних повноважень.
14. Відповідач зазначає, що за результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з ОСОБА_1 , а також з урахуванням індивідуальних оцінок членів Комісії за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критерієм «особиста компетентність» становить 35,67 бала із 50 можливих (що нижче 75% (37,5 бала) максимально можливого бала); сумарний бал, отриманий за критерієм «соціальна компетентність» становить 35,67 бала із 50 можливих; сумарний бал, отриманий за критеріями «професійна етика та доброчесність» становить 0 балів із 300 можливих.
15. Відповідач указує, що їй були задані чіткі питання, на які Комісія отримувала відповіді загального характеру, які водночас не свідчили, на думку Комісії, про сформованість чіткої, послідовної та самостійної позиції щодо професійних викликів суддівської діяльності.
16. Відповідач зауважує, що кандидат під час співбесіди не змогла надати конкретних відповідей на поставлені запитання щодо її особистої компетентності. Так, зокрема, щодо прояву своєї рішучості та відповідальності за указаним критерієм ОСОБА_2 зауважила виключно про те, що після складення нею присяги 15 грудня 2016 року вона не чекала початку нового року, не пішла у відпустку, а відразу приступила до виконання повноважень судді, у зв`язку з чим (зважаючи на кінець року) отримала у своє провадження значну кількість справ. Натомість, позивачка не змогла навести жодних конкретних прикладів зі своєї професійної діяльності, які б демонстрували прояв нею як суддею рішучості та готовність брати на себе відповідальність.
17. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не змогла конструктивно відповісти на запитання щодо її безперервного розвитку. Наведена у поясненнях від 20 серпня 2025 року та обговорена під час співбесіди 20 січня 2026 року інформація щодо підтвердження відповідності такому показнику ОСОБА_1 , зокрема, інформація щодо підтримання та підвищення професійних знань, на переконання Комісії, не свідчила про системний підхід до вдосконалення професійних навичок судді.
18. ВККС констатувало, що ОСОБА_1 не розкрила обсягу та змісту виконуваної роботи за період відрядження до Національної школи суддів України з подальшим направленням до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (початок 2019-2020 роки, терміном сукупно на один рік) для надання методичної допомоги; не змогла пояснити, які конкретно доручення вона виконувала, обмежившись поясненням, що робила узагальнення (проєкти інформаційних листів) та складала проєкт листа, що стосувався податків.
19. Загалом, на думку Комісії, послідовних і чітких відповідей, які б дали можливість зрозуміти характер, зміст і обсяг удосконалення своїх знань, застосування таких знань у практичній діяльності ОСОБА_1 надано не було, а формальне дотримання мінімальних вимог щодо підвищення кваліфікації, установлених законодавством, та підтвердження самоосвіти шляхом отримання сертифікатів, дипломів про участь на відповідних семінарах/вебінарах/тренінгах є недостатнім для оцінення відповідного показника найвищими балами за шкалою оцінювання. Відповіді кандидата на поставлене питання щодо результатів її дисертаційного дослідження, на думку Комісії, не продемонстрували розуміння особливостей функціонування ВАКС.
20. Щодо критерію соціальної компетентності Комісія зазначає, що значна частина відповідей ОСОБА_1 , що стосувалися ефективної комунікації та ефективної взаємодії, носила багатослівний та несистемний характер із частими відхиленнями від суті поставлених запитань. Під час надання відповідей на запитання членів Комісії позивачка здебільшого зосереджувалася на загальних міркуваннях, уникаючи чіткої відповіді. Окрім того, відповіді не завжди були структурованими та логічно завершеними, що ускладнювало їхнє сприйняття.
21. Щодо відповідності позивачки критеріям доброчесності та професійної етики, зокрема, щодо факту невідображення ОСОБА_1 у декларації доброчесності за 2016 рік інформації про притягнення її до адміністративної відповідальності, Комісія зазначає, що указана обставина не була розцінена як істотна, та не мала наслідком формування Комісією висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, а розцінена відповідачем як порушення, за яке позивачці було зменшено бали критеріїв професійної етики та доброчесності за показником «Чесність».
22. Щодо обставин проживання судді ОСОБА_1 без нагальної потреби на тимчасово окупованій території АР Крим протягом 249 днів у період 2014- 2015 років Комісія переконує, що навіть за умови відсутності законодавчої заборони суддя мала утриматися від тривалого проживання на території АР Крим з огляду на особливість її статусу, з метою зміцнення довіри до носіїв судової влади, проявивши громадянську самосвідомість, патріотизм, повагу до української державності й конституційного ладу.
23. Щодо доводів позивачки про те, що Комісією порушено принцип правової визначеності, оскільки відповідність її критеріям доброчесності та професійної етики вже було встановлено Комісією під час кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, Комісія зазначає, що процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді та кваліфікаційного оцінювання на здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді є різними, автономними одна від одної, та тягнуть за собою різні наслідки.
24. Комісія зауважує, що у межах кваліфікаційного оцінювання на здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді (апеляційної інстанції) Комісія оцінювала кандидата з урахуванням Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджених рішенням Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року №3659/0/15-24 (тобто вже після успішного завершення кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді в суді першої інстанції).
25. ВККС указує, що пунктом 17 таких Показників передбачено умови, за дотримання яких суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті», і саме з цих підстав Комісія мала дослідити та надати оцінку обставинам відвідування позивачкою тимчасово окупованої території АР Крим у контексті нагальної потреби протягом 249 днів у період 2014- 2015 років.
26. Комісія переконує, що будь-який висновок та/або оцінка національного або міжнародного органу щодо судді (кандидата на посаду судді), у тому числі, і рішення Комісії за наслідками кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, не є заздалегідь визначальним та обов`язковим для урахування, а тому Комісією правомірно було досліджено, обговорено під час співбесіди та надано оцінку інформації щодо відвідування позивачкою тимчасово окупованої території АР Крим у контексті нагальної потреби.
27. Відповідач уважає, що Комісією під час ухвалення рішення від 20 січня 2026 року №17/ас-26 про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді не було порушено принцип правової визначеності, зважаючи на наявність дискреції щодо оцінювання відповідності кандидата ОСОБА_1 критеріям компетентності (професійної, особистої, соціальної), доброчесності та професійної етики у відповідній конкурсній процедурі, у якій оцінка відповідності кандидата на посаду судді показникам таких критеріїв здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх установлення.
28. Підсумовуючи відповідач зазначає, що факти та обставини, які мали значення і стали підставою для прийняття Комісією рішення від 20 січня 2026 року №17/ас-26, у частині висновку про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді, а також правові підстави та мотиви прийняття саме такого рішення докладно, у повному обсязі у ньому наведені, що свідчить про вмотивованість такого рішення.
Рух справи в суді першої інстанції
29. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 лютого 2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Жука А.В., суддів Білак М.В., Єресько Л.О., Желєзного І.В., Смоковича М.І.
30. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 09 березня 2026 року відкрито провадження у справі №990/58/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії; вирішено здійснювати розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження; справу призначити до розгляду в судовому засіданні на 11:30 год 02 квітня 2026 року.
31. 01 квітня 2026 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
32. У судовому засіданні 02 квітня 2026 року задоволено указане клопотання ОСОБА_1 , відкладено розгляд справи на 14 травня 2026 року об 11:30 год.
33. 13 травня 2026 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
34. У судовому засіданні 14 травня 2026 року Суд, з урахуванням думки представника ВККС, задовольнив указану заяву, ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
35. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2026 року, у зв`язку із з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 29 травня 2026 року №1056/0/15-26 «Про тимчасове відсторонення судді Верховного Суду Желєзного І.В. від здійснення правосуддя», для розгляду справи №990/58/26 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Жука А.В., суддів Білак М.В., Єресько Л.О., Радишевської О.Р., Смоковича М.І.
Установлені обставини справи
36. 14 вересня 2023 року ВККС прийняла рішення №94/зп-23 (зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 14 грудня 2023 року №171/зп-23) про оголошення конкурсу на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, з яких: в апеляційних судах із розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення - 425; в апеляційних судах із розгляду господарських справ - 58; в апеляційних судах із розгляду адміністративних справ - 67 (далі - Конкурс).
37. До Комісії в установлений строк із заявою про допуск до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного загального суду звернулася ОСОБА_1 , як особа, яка відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 28 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто має стаж роботи на посаді судді не менше 5 років.
38. Рішенням Комісії від 04 березня 2024 року №84/ас-24 ОСОБА_1 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі.
39. ОСОБА_1 успішно склала етапи іспиту: тестування когнітивних здібностей та загальних знань у сфері права та спеціалізації суду та була допущена до наступного етапу іспиту - виконання практичного завдання.
40. Рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року №89/зп-25 затверджено декодовані результати практичного завдання, виконаного 12- 14 та 17- 21 лютого 2025 року кандидатами на посади суддів в апеляційних загальних судах у межах Конкурсу, а також затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу. ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
41. До Комісії надійшла заява ОСОБА_1 про намір претендувати на посаду судді Одеського апеляційного суду.
42. Рішенням Комісії від 30 липня 2025 року №143/зп-25 установлено, що другий етап «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів, зокрема, Одеського апеляційного суду в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами), проводить постійна колегія №4 Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
43. Відповідно до протоколу розподілу між членами Комісії від 30 липня 2025 року доповідачем за результатами розгляду матеріалів кандидата на посаду судді апеляційного загального суду Хайдарової І.О. визначено члена Комісії Мельника Р.І.
44. Комісією у межах повноважень надіслано запити про надання відомостей стосовно ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Національного агентства з питань запобігання корупції, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Департаменту кримінального аналізу Національної поліції України.
45. З наданих на запит Комісії відповідей не отримано інформації, що перешкоджає ОСОБА_1 зайняттю посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посади з підвищеним корупційним ризиком.
46. Комісія звернулась до кандидата на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 із пропозицією надати для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази (за наявності), які, на думку кандидата, підтверджують відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності, за відповідною формою, і такі пояснення 20 серпня 2025 року надійшли до Комісії. 
47. Громадською радою доброчесності 23 листопада 2025 року затверджено висновок про невідповідність кандидата на посаду судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
48. 20 січня 2026 року Комісією у складі колегії №4 проведено співбесіду з кандидатом ОСОБА_1 , досліджено матеріали досьє, зокрема рішення ГРД, усні та письмові пояснення кандидата, загальновідому та загальнодоступну інформацію щодо кандидата, а також інші обставини, документи та матеріали.
49. За результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з ОСОБА_1 , а також з урахуванням індивідуальних оцінок членів Комісії за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критерієм «особиста компетентність» становить 35,67 бала із 50 можливих (що нижче 75% (37,5 бала) максимально можливого бала); сумарний бал, отриманий за критерієм «соціальна компетентність» становить 35,67 бала із 50 можливих; сумарний бал, отриманий за критеріями «професійна етика та доброчесність» становить 0 балів із 300 можливих.
50. Установлюючи відповідність ОСОБА_1 критерію особистої компетентності, Комісія зазначила таке:
«[…] відповіді кандидата мають загальний характер і не свідчать про сформованість чіткої, послідовної та самостійної позиції щодо професійних викликів суддівської діяльності. Кандидат не змогла надати конкретних відповідей на поставлені запитання щодо її особистої компетентності. Зокрема, щодо прояву своєї рішучості та відповідальності за вказаним критерієм суддя послалася виключно на те, що після складення нею присяги 15 грудня 2016 року не чекала початку нового року, не пішла у відпустку, а відразу приступила до виконання повноваження, у зв`язку з чим, зважаючи на кінець року, отримала у своє провадження значну кількість справ. Натомість кандидат не змогла навести жодних конкретних прикладів зі своєї професійної діяльності, які б демонстрували прояв суддею рішучості та готовність брати на себе відповідальність.
Кандидат також не змогла конструктивно відповісти на запитання щодо її безперервного розвитку, наведені відомості щодо підтримання та підвищення професійних знань не свідчать про системний підхід до вдосконалення професійних навичок судді. У письмових поясненнях до вказаного критерію кандидат послалася на те, що після закінчення п`ятирічного строку повноважень була відряджена до Національної школи суддів України з подальшим направленням до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для надання методичної допомоги. Водночас не змогла пояснити, які конкретно доручення вона виконувала, обмежившись поясненням, що робила узагальнення та складала проєкт листа, що стосувався податків. Відповіді кандидата на поставлене питання щодо результатів її дисертаційного дослідження, на думку Комісії, не продемонстрували розуміння особливостей функціонування ВАКС[…]».
51. Надані ОСОБА_1 документи, а також її відповіді під час послідовного обговорення показників особистої компетентності на співбесіді були індивідуально оцінені членами колегії таким чином:
- показник «рішучість і відповідальність» - 18 балів (бали, виставлені членами Комісії - 18, 18, 18);
- показник «безперервний розвиток» - 17,67 балів (бали, виставлені членами Комісії - 17, 18, 18).
Загальний бал за критерієм особиста компетентність - 35,67 бала.
52. З урахуванням викладеного Комісія вважала, що кандидатом не продемонстровано належного рівня рішучості, відповідальності та безперервного розвитку.
53. Установлюючи відповідність ОСОБА_1 критерію соціальної компетентності, Комісія зазначила таке:
«[…] значна частина відповідей кандидата, що стосувалися ефективної комунікації та ефективної взаємодії, носила багатослівний та несистемний характер із частими відхиленнями від суті поставлених запитань. Кандидат здебільшого зосереджувалася на загальних міркуваннях, уникаючи чіткої відповіді. Крім того, відповіді кандидата не завжди були структурованими та логічно завершеними, що ускладнює їхнє сприйняття.
Під час співбесіди кандидат повідомила, що не вбачає різниці між ефективною комунікацією та ефективною взаємодією, однак не змогла достатньо аргументувати свою позицію.
Розповідаючи про приклад прояву емоційної стійкості в судовому процесі, кандидат послалася лише на роз`яснення сторонам їхніх прав та обов`язків, а стійкість мотивації, виходячи з пояснень судді, полягає виключно в бажанні бути суддею апеляційного суду[…]».
54. Надані ОСОБА_1 документи, а також її відповіді під час послідовного обговорення показників особистої компетентності на співбесіді були індивідуально оцінені членами колегії таким чином:
- показник «ефективна комунікація» - 8,67 балів (бали, виставлені членами Комісії - 9, 9, 8);
- показник «ефективна взаємодія» - 9 балів (бали, виставлені членами Комісії - 8, 10, 9);
- показник «стійкість мотивації» - 8,67 бала (бали, виставлені членами Комісії - 9, 8, 9);
- показник «емоційна стійкість» - 9,33 бала (бали, виставлені членами Комісії - 10, 9, 9).
Загальний бал за критерієм соціальна компетентність - 35,67 балів.
55. З урахуванням наведеного Комісія дійшла висновку, що кандидат не відповідає критерію соціальної компетентності.
56. Установлюючи відповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, Комісія зазначила таке:
«[…] Комісією встановлено, що, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, суддю згідно з постановою у справі про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2016 року ПСЗ № 079330 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення в сумі 255 грн за порушення правил дорожнього руху. Суддя вказану постанову оскаржила, проте постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі № 667/1153/16-а апеляційну скаргу Управління патрульної поліції міста Херсона Департаменту патрульної поліції було задоволено, постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 09 червня 2016 року - скасовано. Прийнято нову постанову, на підставі якої в задоволенні позовних вимог судді відмовлено.
Однак у пункті 22 декларації доброчесності за 2016 рік ОСОБА_1 навпроти твердження «Мною не здійснювалися вчинки, що можуть мати наслідком притягнення мене до відповідальності» проставила відмітку в колонці «Підтверджую»[…]».
«[…] Комісія переконана, що наведені факти не є достатніми, щоб вважати кандидата такою, що не відповідає критерію доброчесності, однак враховуються Комісією під час визначення балів. […] У зв`язку із наведеним Комісія у складі колегії одноголосно вирішила зменшити бали кандидата за показником «Чесність» критеріїв професійної етики та доброчесності на 15 балів […]».
«[…] У висновку ГРД також зазначено, що суддя без нагальної потреби проживала на тимчасово окупованій території АР Крим: протягом 249 днів у період 2014- 2015 років. ГРД припускає, що з високою ймовірністю суддя дотримувалася окупаційних законів країни-агресора, мала гарантії безпеки від окупаційної влади та використовувала іноземну валюту як засіб платежу на території України. Крім того, анексований півострів неодноразово відвідували близькі особи судді. ГРД вважає, що з огляду на декларації суддя мала достатній дохід для однієї особи, щоб орендувати житло на підконтрольній території України і не вступати в контакт з представниками окупаційної влади рф, не виконувати окупаційного законодавства, не сплачувати коштів до їхнього бюджету. ГРД переконана, що окупаційна влада, зокрема спецслужби рф, здійснювали перевірку і контроль всіх громадян України, які прибували на окуповану територію АР Крим. У ГРД виникає обґрунтований сумнів, що спецслужби рф не знали про статус судді при її в`їзді на тимчасово окуповану територію АР Крим, а суддя не мала гарантій безпеки від ФСБ, перебуваючи тривалий час на території окупованої АР Крим. Наголошує, що суддя свідомо поїхала і тривалий час проживала на тимчасово окупованій території уже після того, як резолюцією Генеральної Асамблеї ООН А/RES/68/262 від 27 березня 2014 року «Про підтримку територіальної цілісності України» підтверджено факт окупації росією території АР Крим, про що суддя не могла не знати.
У письмових поясненнях на висновок ГРД суддя щодо вказаних вище обставин пояснила, що після захоплення у 2014 році будівлі Ровеньківського міського суду Луганської області та проведенням антитерористичної операції на території Луганської області вона змушена була виїхати на підконтрольну Україні територію. Із серпня 2014 року та протягом наступних шести місяців їй не виплачували заробітної плати через зупинення роботи суду та не переводили на роботу до іншого суду. Через відсутність житла та родичів на підконтрольній Україні території їй довелося поїхати до родичів батька її дитини в АР Крим. Суддя повідомляє, що в матеріалах її суддівського досьє міститься інформація правоохоронних органів, якими не встановлено жодних фактів чи даних щодо наявності в неї контактів з окупаційною владою рф. Вона жодного разу не спілкувалася з представниками окупаційної влади та не повідомляла про свій статус. ОСОБА_1 стверджує, що у 2014 - 2015 роках не було жодної заборони щодо відвідування тимчасово окупованих територій.
Під час засідання суддя ще раз підтвердила, що вона дійсно певний час, будучи вагітною, проживала на території АР Крим, оскільки тривалий час не отримувала суддівської винагороди та не мала фінансової можливості орендувати житло. В АР Крим вона в`їхала через офіційний ПП Чонгар , проживала в родичів батька своєї дитини. Суддя зазначила, що ні з ким на окупованій території не контактувала, її з дитиною утримував батько дитини. Водночас він не проживав постійно на території АР Крим, а періодично приїжджав з підконтрольної Україні території. Крім того, суддя повідомила, що за період перебування в АР Крим вона декілька разів приїжджала до Херсону та до Києва, оскільки подавала заяви на переведення до Суворовського районного суду міста Херсона та Херсонського міського суду Херсонської області […]».
«[…] Комісія зазначає, що, хоча відвідування тимчасово окупованих територій України не було обмежено законом, суддя з огляду на свій статус має розуміти ті наслідки і ризики, з якими пов`язується відвідування нею такої території.
У цьому випадку йдеться не про встановлені законом обмеження, а про ті добровільні обмеження, що беруть на себе судді з метою підтримання високого статусу судді та авторитету правосуддя загалом. Зрештою, йдеться про підтримку загальнодержавних цінностей. Суддя має не допустити враження в суспільства, що судді в будь-який спосіб визнають юрисдикцію держави-агресора над тимчасово окупованою територією України чи потурають порушенню такою державою прав людини на тимчасово окупованих територіях, або ж думки про те, що окупація території України не змінює звичних правовідносин між державою-агресором та Україною.
З огляду на зазначене Комісія критично оцінює пояснення кандидата стосовно цього та зауважує, що навіть за умови відсутності законодавчої заборони суддя мала утриматися від тривалого проживання на території АР Крим з огляду на особливість її статусу, з метою зміцнення довіри до носіїв судової влади, проявивши громадянську самосвідомість, патріотизм, повагу до української державності й конституційного ладу.
На переконання Комісії, відвідування території держави-агресора чи окупованих нею територій в умовах агресії російської федерації проти України є допустимим тільки в разі нагальної потреби й коли така потреба переважує усі ризики, з якими пов`язуються відвідування зазначених територій […]».
«[…] Оцінюючи відвідування кандидатом тимчасово окупованої території АР Крим у контексті нагальної потреби, тобто відсутність критичних та/або невідкладних життєво необхідних обставин, які неможливо усунути в інший спосіб, ніж особистою присутністю на цих територіях, попри загрозу власній безпеці, близьких осіб та національній безпеці України (підпункт 6 пункту 17 Показників), Комісія […] зважає на життєві обставини кандидата, які обумовили її переміщення на територію тимчасово окупованої АР Крим у 2014 році, водночас зазначені обставини не свідчать про нагальну необхідність досить тривалого перебування (протягом 249 днів) судді на тимчасово окупованій території АР Крим […]».
57. Ураховуючи викладене, Комісія, керуючись пунктом 5.10 Положення, дійшла висновку про невідповідність кандидата ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики за показником «Дотримання етичних норм і бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті» та оцінила відповідний критерій у 0 балів.
58. За наслідками дослідження досьє та проведення співбесіди, Комісією у складі колегії №4 ухвалено рішення від 20 січня 2026 року №17/ас-26, яким визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 набрала 417,24 бала, визнано ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду
59. Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними і допустимими доказами, виходить із такого.
60. Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
61. Відповідно до частини третьої статті 127 Конституції України на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.
62. Аналогічні за змістом вимоги до особи, яка може бути призначена на посаду судді, закріплені у статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
63. Статтею 28 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено додаткові, спеціальні вимоги до кандидатів на посаду судді апеляційного суду: суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:
1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;
2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката, у тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення, щонайменше сім років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1- 3 цієї частини, щонайменше сім років.
64. Пунктом 2 частини першої статті 79-2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.
65. Згідно з частиною другою статті 79-3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 цього Закону.
66. Частина четверта статті 79-3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, серед іншого, що відповідність особи критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики встановлюється Комісією під час проведення її кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді.
67. Завдання, підстави, порядок проведення та етапи кваліфікаційного оцінювання визначено у главі 1 «Кваліфікаційне оцінювання суддів» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
68. Частиною першою статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
69. Відповідно до положень частини першої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
70. Згідно з частинами дев`ятою статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.
71. Частина перша статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
72. При цьому, частина друга цієї статті передбачає, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
73. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Щодо меж судового контролю за рішенням ВККС 
74. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
75. Якщо суб`єкт владних повноважень діє всупереч нормам Конституції та законів України, запроваджено механізм, який забезпечує законність дій влади та гарантує судовий захист прав громадян, зокрема через право суду скасувати неправомірний індивідуальний акт.
76. Так, приписами частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
77. На виконання указаних конституційних гарантій КАС України деталізує механізм судового захисту прав осіб від протиправних рішень суб`єктів владних повноважень.
78. Кожна особа має право в установленому КАС України порядку звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта (пункт 2 частини першої статті 5 КАС України).
79. Критерії оцінки рішень суб`єктів владних повноважень викладені в частині другій статті 2 КАС України, у якій, зокрема, визначено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема:
- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
- добросовісно;
- розсудливо;
- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
80. Водночас, як було зазначено вище, спеціальним законом (статтею 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») обмежено підстави судового контролю вичерпним переліком.
81. Ураховуючи зазначене, Суд звертає увагу на те, що рішення ВККС, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів/показників особа не відповідає вимогам для надання їй рекомендацій для призначення суддею.
82. Оскільки члени ВККС, приймаючи одне з передбачених законом рішень за результатом проведеного оцінювання кандидатів на посаду судді, керуються своїм внутрішнім переконанням, на Комісію покладається обов`язок наведення відповідних мотивів та їх обґрунтувань стосовно своєї позиції, особливо, коли виникають підстави вважати, що такий кандидат не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
83. Отже, вмотивоване рішення Комісії про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді, є не лише формальним дотриманням вимог закону, а й має забезпечити дотримання принципу юридичної визначеності у питанні встановлення підстав для такого висновку.
84. Обсяг і ступінь мотивації рішення залежать від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають демонструвати, що доводи/пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, а також давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала відповідність цього кандидата критеріям особистої, соціальної компетенції, доброчесності чи професійної етики.
85. Велика Палата Верховного Суду сформувала усталений підхід щодо оцінювання рішень ВККС на предмет відповідності пункту 4 частини третьої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (постанови від 14 листопада 2024 року у справі №990/139/21, від 20 березня 2025 року у справі №990/134/21, від 05 червня 2025 року у справі №990/117/24, від 04 вересня 2025 року у справі №990/123/24), за яким повноваження Комісії стосовно оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою. Жоден суб`єкт, у тому числі й суд, не вправі втручатися в здійснення Комісією компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.
86. Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими у цій статті й інших законах, зокрема в Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Водночас оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оспорюваного рішення ВККС України не є втручанням у її дискреційні повноваження.
87. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду аргументувала, зокрема, тим, що вимога стосовно обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень ураховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо указує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.
88. Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції Комісії у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема і ухвалення рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю.
89. Отже, оспорюване у цій справі рішення Комісії підлягає судовому контролю адміністративних судів, а суд, здійснюючи такий контроль за реалізацією дискреційних повноважень, з`ясовуючи питання відповідності такого рішення критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, повинен перевірити, чи не є викладені у такому рішенні висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів, чи не було допущено адміністративним органом при здійсненні ним дискреційних повноважень свавільного втручання у права і свободи особи, чи не була надана органові дискреція необмеженою, чи не вийшов він за межі дискреції.
90. Обставин чи підстав для скасування оскаржуваного рішення, визначених пунктами 1-3 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зокрема, щодо відсутності повноважень у складу ВККС, який проводив оцінювання; непідписання рішення відповідними членами Комісії; неналежного повідомлення судді (кандидата) про проведення кваліфікаційного оцінювання у випадку ухвалення рішення через неявку), Суд не установив і такі [обставини] не є підставою позову.
91. Однак оцінка Судом спірного рішення Комісії у розрізі пункту 4 частини третьої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» побудована на іншому підході, адже не обмежується перевіркою дотримання вимог закону щодо змісту та форми ухваленого рішення, а також повноважень ВККС, а спрямована на з`ясування питання, чи містить рішення Комісії визначені законом підстави його ухвалення або мотиви його прийняття крізь призму критеріїв, на відповідність яких оцінювався кандидат на посаду судді, та чи є викладені у рішенні висновки об`єктивними та обґрунтованими, оскільки саме ці ключові аспекти лежать у площині юридичного спору у цій справі. 
92. У справі, що розглядається, Комісія дійшла висновку про непідтвердження позивачкою здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критеріями особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики.
93. Позивачка, заперечуючи правомірність такого висновку, зазначає, що наведені у рішенні Комісії мотиви не є належними та об`єктивними, ґрунтуються на припущеннях та вибірковій оцінці пояснень кандидата, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не відповідає вимогам вмотивованості та підлягає скасуванню.
94. За таких обставин перед Судом постає питання щодо відповідності оскаржуваного рішення вимогам закону, а саме: чи містить воно належні та достатні мотиви його ухвалення крізь призму критеріїв оцінювання кандидата, а також чи є викладені у ньому висновки об`єктивними та обґрунтованими, оскільки саме ці аспекти становлять предмет судового контролю у цій справі.
Щодо критерію особистої компетентності
95. Відповідно до частини другої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» критеріями кваліфікаційного оцінювання є: компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика та доброчесність. 
96. Отже, законодавець ставить до особи, яка претендує на зайняття посади судді апеляційного суду, вимоги щодо компетентності, доброчесності та професійної етики, відповідність яким має бути встановлена під час кваліфікаційного оцінювання.
97. Згідно з частиною п`ятою цієї статті порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності таким критеріям та засоби їх установлення затверджуються ВККС.
98. Рішенням Комісії від 22 січня 2025 року №20/зп-25 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).
99. Пункт 1.1 Положення визначає, що кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики.
100. Відповідно до пункту 5.1 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам.
Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення.
101. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності (пункт 5.2 Положення).
102. Згідно з пунктом 5.5 Положення суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає показнику відповідності критерію кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання ним більше нуля балів за такий показник. У випадку, якщо суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає одному показнику, такий суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критерію. Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає критеріям кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання не менше 75 відсотків від суми максимально можливих балів за кожен критерій за результатами їх оцінювання на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
103. Пункт 6.21 Положення визначає, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів, зокрема, послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників з метою ухвалення остаточного рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
104. Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень (пункт 6.23 Положення).
105. Отже, з наведених положень убачається, що відповідність кандидата критеріям кваліфікаційного оцінювання установлюється Комісією на підставі дослідження матеріалів досьє, результатів співбесіди, у тому числі відповідей і пояснень кандидата на поставлені запитання, відповідно до внутрішнього переконання членів Комісії. При цьому для визнання кандидата таким, що відповідає критерію, необхідним є набрання не менше 75 відсотків від максимально можливих балів за кожен критерій.
106. Відповідно до оскаржуваного рішення Комісія дійшла висновку про невідповідність позивачки, у тому числі, критеріям особистої та соціальної компетентності.
107. Дослідивши зміст зазначеного критерію у взаємозв`язку з мотивами, наведеними у рішенні Комісії, та перевіривши обґрунтованість відповідних висновків, Суд зазначає таке.
108. Відповідно до пункту 2.4 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію особистої компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рішучість та відповідальність; безперервний розвиток.
109. Згідно з пунктом 2.5 Положення рішучість - це здатність судді (кандидата на посаду судді) вчасно приймати та не відкладати рішення у значущій для людини ситуації, навіть складні та непопулярні.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику рішучості, якщо вчасно приймає рішення, в тому числі складні та непопулярні; не відкладає рішення навіть попри наявні складнощі; демонструє розуміння невідкладності рішень, докладаючи максимальних, в тому числі додаткових/понаднормових, зусиль для їх вчасного прийняття замість того, щоб обґрунтовувати відтермінування зовнішніми чинниками.
110. Пункт 2.6 Положення визначає, що відповідальність - це здатність судді (кандидата на посаду судді) брати на себе відповідальність за рішення та їх наслідки.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику відповідальності, якщо вміє оцінювати наслідки та приймати усвідомлені рішення; приймає повну особисту відповідальність за свої рішення та їх наслідки; у разі виникнення перешкод та ускладнень не шукає можливості перекласти відповідальність на інших або зняти з себе відповідальність, посилаючись на зовнішні обставини.
111. Відповідно до пункту 2.7 Положення безперервний розвиток - це свідомі та послідовні зусилля судді (кандидата на посаду судді) щодо професійного саморозвитку.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику безперервного розвитку, якщо він об`єктивно оцінює свої сильні сторони та зони розвитку; запитує та відкрито сприймає зворотний зв`язок; виносить уроки з досвіду, зокрема з власних помилок, та коригує свої підходи та поведінку; має (принаймні усно) сформований план розвитку, визначає пріоритети щодо власного розвитку; регулярно займається саморозвитком, зокрема відвідує заходи з підвищення кваліфікації (тренінги, навчання, професійні конференції тощо); займає та підтримує активну позицію у фаховому середовищі, зокрема виконує наукові роботи та/або бере участь у проєктах юридичного спрямування, пише статті, колонки або блоги на правову тематику тощо.
112. Порядок визначення результатів кваліфікаційного оцінювання врегульований розділом 5 Положення, у пунктах 5.1, 5.2 якого визначено, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам. Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
113. За змістом пунктів 5.6 - 5.7 розділу 5 Положення вага критеріїв та показників під час кваліфікаційного оцінювання визначається таким чином: критерії компетентності: Особиста компетентність - 50 балів, з яких: рішучість та відповідальність - 25 балів; безперервний розвиток - 25 балів; Соціальна компетентність - 50 балів, з яких: ефективна комунікація - 12,5 бала; ефективна взаємодія - 12,5 бала; стійкість мотивації - 12,5 бала; емоційна стійкість - 12,5 бала. Оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» здійснюється Комісією у складі палати або колегії шляхом обчислення середнього арифметичного бала. У разі проведення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» Комісією у складі колегії обчислення середнього арифметичного бала здійснюється на підставі оцінок всіх членів колегії.
114. Згідно з пунктом 5.5 розділу 5 Положення суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає показнику відповідності критерію кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання ним більше нуля балів за такий показник. У випадку, якщо суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає одному показнику, такий суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критерію. Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає критеріям соціальної та особистої компетентності, у разі набрання не менше 75 відсотків від суми максимально можливих балів за кожен із цих критеріїв за результатами їх оцінювання на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди.
115. Отже, наведеними приписами Положення Комісія визначила показники, за якими здійснюється оцінювання відповідності кандидата на посаду судді критеріям особистої та соціальної компетентності, а також мінімальний прохідний бал, необхідний для підтвердження відповідності кандидата таким критеріям.
116. Водночас наведені у Положенні визначення показників особистої та соціальної компетентності мають загальний та оціночний характер, а їх установлення здійснюється членами Комісії на підставі внутрішнього переконання за результатами дослідження досьє та проведення співбесіди. За таких обставин рішення Комісії, окрім виставлених кандидату балів як за кожен з показників, так і загального за відповідним критерієм, повинно також містити належні обґрунтування того, які обставини, факти, пояснення кандидата чи матеріали досьє були покладені в основу такого оцінювання, та, відповідно, мотиви, якими було зумовлено виставлення саме таких балів.
117. Оцінюючи здатність ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм особистої компетентності, ВККС дійшла висновку про невідповідність кандидата показнику рішучості та відповідальності, зазначивши, що відповіді кандидата мають загальний характер і не свідчать про сформованість чіткої, послідовної та самостійної позиції щодо професійних викликів суддівської діяльності. Кандидат не змогла надати конкретних відповідей на поставлені запитання щодо її особистої компетентності. Зокрема, щодо прояву своєї рішучості та відповідальності за указаним критерієм суддя послалася виключно на те, що після складення нею присяги 15 грудня 2016 року не чекала початку нового року, не пішла у відпустку, а відразу приступила до виконання повноважень, у зв`язку з чим, зважаючи на кінець року, отримала у своє провадження значну кількість справ. Натомість кандидат не змогла навести жодних конкретних прикладів зі своєї професійної діяльності, які б демонстрували прояв суддею рішучості та готовність брати на себе відповідальність.
118. Проте Суд не може визнати наведені висновки Комісії належним чином вмотивованими, оскільки, звернувши увагу на окремі обставини, які, на думку ВККС, свідчать про невідповідність позивачки показнику рішучості та відповідальності, Комісія водночас залишила поза увагою інші надані кандидатом пояснення та приклади її професійної діяльності, що характеризують її позитивно.
119. Зокрема, під час співбесіди позивачка звертала увагу на кількісні та якісні показники своєї роботи (таймкод 04:25:20 - 04:27:55) як приклад прояву рішучості та відповідальності. 
120. Так, за період 2018-2019 років ОСОБА_1 розглянуто 4079 справ, відсоток скасованих рішень склав 1,25 %, змінених - 0,17 %, відсутні порушення строків розгляду справ та строків складення повного тексту рішень.
121. Водночас Комісія не навела мотивів, з яких ці аргументовані пояснення та приклади професійної діяльності кандидата не вплинули на визначення бала за показниками рішучості та відповідальності, визначеним Положенням, які, зокрема, передбачають необхідність демонстрації розуміння невідкладності рішень, докладаючи максимальних, в тому числі додаткових/понаднормових, зусиль для їх вчасного прийняття замість того, щоб обґрунтовувати відтермінування зовнішніми чинниками; та вміння оцінювати наслідки та приймати усвідомлені рішення.
122. Окрім того, Комісія не надала оцінки поясненням позивача щодо розглянутого нею цивільного спору, який тривав багато років та неодноразово переглядався судами вищих інстанцій. Позивачка переконувала, що вирішення цього спору демонструвало її рішучість - готовність не йти формальним шляхом, а взяти на себе відповідальність за результат, який би припинив багаторічний судовий процес між учасниками спору. 
123. Однак жодних мотивів неурахування пояснень кандидата у цій частині або підстав їх відхилення в оспорюваному рішенні не викладено.
124. Суд зауважує, що методологічна конструкція оцінювання особистої компетентності, закріплена у Положенні, виходить із позитивної моделі ознак: перелік чітко визначає, які саме поведінкові характеристики та дії дають підстави вважати кандидата особисто компетентним. Це означає, що висновок про невідповідність може бути зроблений лише тоді, коли під час співбесіди встановлено фактично зафіксовані прояви, які прямо суперечать цим позитивним ознакам.
125. ВККС оцінила позивачку за показником «рішучість і відповідальність» у 18 балів із 25 можливих, однак у рішенні не зазначила жодних конкретних мотивів чи обставин, які б свідчили про наявність підстав для зниження такого бала. Оспорюване рішення не містить мотивів щодо того, які саме аспекти професійної діяльності чи поведінки кандидата Комісія вважала такими, що суперечать визначеному Положенням переліку критеріїв указаного показника.
126. Щодо показника «безперервний розвиток» Комісія зазначила, що наведені відомості щодо підтримання та підвищення професійних знань не свідчать про системний підхід до вдосконалення професійних навичок судді. У письмових поясненнях до вказаного критерію кандидат послалася на те, що після закінчення п`ятирічного строку повноважень була відряджена до Національної школи суддів України з подальшим направленням до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для надання методичної допомоги. Водночас не змогла пояснити, які конкретно доручення вона виконувала, обмежившись поясненням, що робила узагальнення та складала проєкт листа, що стосувався податків. Відповіді кандидата на поставлене питання щодо результатів її дисертаційного дослідження, на думку Комісії, не продемонстрували розуміння особливостей функціонування ВАКС.
127. З урахуванням наведеного Комісія дійшла висновку, що під час співбесіди кандидатом не продемонстровано належного рівня безперервного розвитку.
128. За показником «безперервний розвиток» Комісія оцінила ОСОБА_1 у 17,67 балів з 25 можливих.
129. Суд, з урахуванням доводів, викладених у тексті позовної заяви, з огляду на пояснення, надані ОСОБА_1 під час співбесіди, вважає, що Комісія в оскаржуваному рішенні обґрунтувала свої висновки у цій частині, а суд не вправі переоцінювати цей критерій за своїм внутрішнім переконанням. Позивачка не указує, у чому полягає необґрунтованість чи свавільність висновків ВККС у цій частині, не спростовує такі [висновки], ураховуючи, що вони у повній мірі відповідають змісту проведеної із кандидатом співбесіди та прийняті з урахуванням наданих позивачкою пояснень.
130. Суд звертає увагу на те, що висновок про непідтвердження кандидатом здатності здійснювати правосуддя за критерієм особистої компетентності має для кандидата істотні правові наслідки, оскільки фактично означає визнання недостатнім рівня однієї з ключових складових здатності до здійснення правосуддя.
131. Отже, хоча визначення кількості балів та оцінка відповідних показників належать до дискреційних повноважень Комісії, реалізація таких повноважень не звільняє її від обов`язку навести належне та переконливе обґрунтування причин, з яких встановлені обставини свідчать саме про нездатність кандидата здійснювати правосуддя.
132. Сам по собі факт виявлення окремих відповідей чи обставин, які, на думку Комісії, негативно характеризують кандидата, безперечно впливає на кількість нарахованих балів. Проте для висновку про непідтвердження кандидатом здатності здійснювати правосуддя за відповідним критерієм Комісія повинна продемонструвати, що виявлені недоліки або їх сукупність мають істотний характер, є достатньо вагомими та об`єктивно і раціонально пояснюють такий негативний висновок.
133. За таких обставин Суд дійшов висновку, що рішення ВККС у частині визнання позивачки такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм особистої компетентності, не відповідає вимогам статті 2 КАС України в частині обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не містить належних мотивів, з яких Комісія дійшла висновку про невідповідність кандидата показникам «рішучість та відповідальність».
Щодо критерію соціальної компетентності
134. Відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію соціальної компетентності оцінюється (установлюється) за такими показниками: ефективна комунікація; ефективна взаємодія; стійкість мотивації; емоційна стійкість (пункт 2.8 розділу 2 Положення).
135. Відповідно до пунктів 2.9 - 2.12 розділу 2 Положення ефективна комунікація - це здатність судді (кандидата на посаду судді) ефективно використовувати комунікацію як інструмент для формування повного розуміння ситуації, встановлення взаєморозуміння та консенсусу у взаємодії з іншими. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику ефективної комунікації, якщо вміє чути та розуміти точку зору інших; чітко та структуровано доносить свою позицію; обґрунтовує свої рішення раціональними, цілісними та послідовними аргументами; здатний відстоювати свою позицію та впливати на думку інших; впевнено та переконливо виступає перед аудиторією.
Ефективна взаємодія - це здатність судді (кандидата на посаду судді) будувати конструктивні стосунки з колегами та іншими представниками професійного середовища на основі професійних цілей та цінностей, а не особистих інтересів. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику ефективної взаємодії, якщо проявляє повагу та докладає свідомих зусиль для розуміння інших точок зору; не провокує сам та не допускає виникнення міжособистісних конфліктів; здатний вживати ефективних заходів для вирішення робочих суперечок.
Стійкість мотивації - це усвідомлена мотивація судді (кандидата на посаду судді) до тривалого виконання професійних обов`язків судді в межах закону. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику стійкості мотивації, якщо має та демонструє усвідомлену (не ситуативну) мотивацію до роботи на посаді судді; розуміє всі виклики та складнощі такої роботи; може переконливо пояснити, що мотивує його до роботи на посаді судді (ці фактори співпадають із реальними умовами роботи в межах правого поля); має сталу та усвідомлену мотивацію до служіння суспільству та розбудови правової держави.
Емоційна стійкість - це здатність судді (кандидата на посаду судді) ефективно управляти своїми емоційними станами. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику емоційної стійкості, якщо він на прикладах доводить свою здатність проявляти емоційну стійкість у стресових ситуаціях та під психологічним тиском; переконливо на прикладах розповідає, як відновлюється від стресу та напруги у професійній діяльності, та демонструє під час співбесіди здатність утримувати фокус та зберігати емоційну рівновагу, відповідаючи на запитання членів Комісії, в тому числі складні та провокаційні (зокрема, щодо статків, доходів, доброчесності тощо).
136. Положенням визначено, що засобами установлення відповідності кандидата цим показникам, як і у випадку з особистою компетентністю, є дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіда.
137. Наведені норми дають підстави для висновку про те, що соціальна компетентність - це сукупність морально-психологічних якостей, поведінкових установок і міжособистісних навичок кандидата, які забезпечують ефективну взаємодію, конструктивну комунікацію та здатність зберігати професійну мотивацію і психологічну стійкість у складних ситуаціях, притаманних судовій діяльності. Зазначена компетентність відображає здатність судді налагоджувати та підтримувати належну комунікацію з учасниками процесу, колегами та суспільством, керувати емоціями, ухвалювати рішення в умовах міжособистісної напруги чи конфлікту, діяти з дотриманням поваги до людської гідності та прав сторін. Відповідність кандидата критерію соціальної компетентності визначається через призму його відповідності означеним вище показникам цього критерію.
138. Оцінюючи здатність ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм соціальної компетентності, зокрема за показниками «ефективна комунікація» та «ефективна взаємодія», ВККС зазначила, що «[…] значна частина відповідей кандидата, що стосувалися ефективної комунікації та ефективної взаємодії, носила багатослівний та несистемний характер із частими відхиленнями від суті поставлених запитань. Кандидат здебільшого зосереджувалася на загальних міркуваннях, уникаючи чіткої відповіді. Крім того, відповіді кандидата не завжди були структурованими та логічно завершеними, що ускладнює їхнє сприйняття.
139. Під час співбесіди кандидат повідомила, що не вбачає різниці між ефективною комунікацією та ефективною взаємодією, однак не змогла достатньо аргументувати свою позицію […]».
140. Комісія оцінила ОСОБА_1 таким чином: 
- показник «ефективна комунікація» - 8,67 балів з 12,5 можливих;
- показник «ефективна взаємодія» - 9 балів з 12,5 можливих;
- показник «стійкість мотивації» - 8,67 бала з 12,5 можливих;
- показник «емоційна стійкість» - 9,33 бала з 12,5 можливих.
Загальний бал за критерієм соціальна компетентність - 35,67 балів.
141. З урахуванням наведеного Комісія дійшла висновку, що кандидат не відповідає критерію соціальної компетентності.
142. Суд не може погодитись з наведеними висновками Комісії та зауважує, що під час співбесіди (таймкод 04:56:58 - 05:01:03; 05:03:13 - 05:05:07) та у своїх письмових поясненнях, наявних у матеріалах справи (том 1, а.с.174-175), надаючи інформацію щодо відповідності критерію соціальної компетентності за показниками «ефективна комунікація та ефективна взаємодія», ОСОБА_1 зазначала про конкретні приклади зі своєї професійної діяльності, які, на її погляд, демонстрували відповідність зазначеним показникам.
143. Зокрема, зазначала про свій підхід до розгляду нею соціальних справ, у тому числі за позовами громадян, які самостійно складають позовні заяви і приходять до суду без юридичної допомоги за відсутності в них коштів на адвоката; наводила приклад вирішення конфліктних ситуацій у колективі при виборі кандидатів на адміністративні посади у суді.
144. Однак Комісія не навела мотивів, з яких ці пояснення та приклади професійної діяльності кандидата не вплинули на визначення бала за показниками ефективної комунікації та ефективної взаємодії, визначеним Положенням, які, зокрема, передбачають: вміння чути та розуміти точку зору інших, обґрунтовувати свої рішення раціональними, цілісними та послідовними аргументами; здатність вживати ефективних заходів для вирішення робочих суперечок.
145. Суд наголошує, що поняття «ефективна комунікація» та «ефективна взаємодія», сформовані Комісією у Положенні, є чіткими, зрозумілими, їх зміст є вичерпним, оскільки включає в себе наведені вище окремі елементи, як позитивні характеристики, кожен з яких може оцінюватися як окремо, так і в сукупності.
146. Як висновок, зниження балів за цими критеріями повинно обґрунтовуватися недотриманням хоча б одного із зазначених вище елементів чи наявністю негативних проявів (наприклад, суддя (кандидат на посаду судді) провокує виникнення міжособистісних конфліктів або ж не здатний будувати конструктивні стосунки з колегами, не здатен чути чи розуміти точку зору опонента чи аргументувати власну).
147. Натомість, Комісія не мотивувала, чому наведені кандидатом приклади професійної комунікації та взаємодії були недостатніми для визначення вищого бала за наведеними показниками, визначеним Положенням, та не навела жодних конкретних фактів, які б свідчили про нездатність позивачки ефективно використовувати комунікацію як інструмент для формування повного розуміння ситуації, встановлення взаєморозуміння та консенсусу у взаємодії з іншими, неспроможність будувати конструктивні стосунки з колегами та іншими представниками професійного середовища на основі професійних цілей та цінностей, а не особистих інтересів, що могло б вплинути на зниження бала за цим показником.
148. Щодо показників емоційної стійкості та стійкості мотивації у тексті оскаржуваного рішення Комісія зазначила:
«[…] Розповідаючи про приклад прояву емоційної стійкості в судовому процесі, кандидат послалася лише на роз`яснення сторонам їхніх прав та обов`язків, а стійкість мотивації, виходячи з пояснень судді, полягає виключно в бажанні бути суддею апеляційного суду […]».
149. Суд звертає увагу на те, що, як і у випадку з попередніми показниками, зміст наведених характеристик показників «стійкість мотивації» та «емоційна стійкість» є чітким і зрозумілим, з чого висновується, що для зниження балів за цими показниками слід установити відсутність певних рис чи переконань в особи, що кандидує на посаду, чи невідповідність викладених нею суджень (уявлень) загальноприйнятим уявленням про позитивні прояви описаних якостей.
150. Позивачка обґрунтувала як у своїх письмових поясненнях, так і під час співбесіди (таймкод 05:06:40 - 05:11:22), у чому полягає стійкість її мотивації, заявивши про те, що двічі виїжджала з окупації, фактично, роблячи вибір на користь життя і праці в Україні. Зазначала про бажання кар`єрного зростання, про наявність житла в Одесі [хоча є суддею Херсонського міського суду Херсонської області], про безпекові міркування, про особисті та професійні якості, які на її думку, свідчать про її готовність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
151. Також у своїх письмових поясненнях та під час співбесіди (таймкод 05:11:23 - 05:13:53) позивачка обґрунтовувала свою відповідність показнику «емоційна стійкість», зазначаючи про особисті якості, у тому числі, наводила приклад своєї поведінки при розгляді цивільного спору у відкритому судовому засіданні, у яке з`явилася велика кількість вільних слухачів, серед яких був народний депутат.
152. Проте зміст оскаржуваного рішення містить лише характеристику змісту цих показників без зазначення причин зниження балів за цими показниками чи викладу обставин, якими зумовлене таке зниження, без оцінки наведених/наданих позивачкою пояснень, що позбавляє Суд можливості надати оцінку обґрунтованості такого зниження.
153. Суд наголошує, що у процедурі розв`язання Комісією питання про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді, негативне рішення має містити не лише покликання на визначені законом підстави такого визнання, а й мотиви, з яких Комісія дійшла висновку про наявність обставин, з якими пов`язується обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата критеріям особистої та соціальної компетентності. Отже, будь-яка оцінка Комісії під час оцінювання цих компетентностей кандидата на посаду судді має бути мотивованою.
154. Суд не заперечує, що ВККС, відповідно до свого статусу, повноважень, установленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, наділена дискреційними повноваженнями щодо виставлення балів за відповідними критеріями, водночас реалізація такої дискреції не є неосяжною та обмежена обов`язком дотримуватися принципів обґрунтованості, вмотивованості та пропорційності.
155. Внутрішнє переконання членів Комісії не виправдовує безпідставність чи не вмотивованість її висновків, адже суб`єктивна впевненість члена колегії/палати у правильності оцінки згідно з законом має бути підкріплена раціональними мотивами та доказами, відображеними в письмовому рішенні.
156. Відсутність мотивації не дає змоги зрозуміти причинно-наслідкового зв`язку між фактичними проявами певних рис і навичок судді і виставленою Комісією оцінкою, при цьому цитування загальних вимог у заперечувальному контексті такою мотивацією не є.
157. Зважаючи на наведене, Суд уважає, що визначення Комісією кандидату ОСОБА_1 підсумкового бала за критерієм соціальної компетентності у розмірі 35,67 балів з 50 можливих є недостатньо обґрунтованим, невмотивованим належним чином та не відповідає вимогам принципу пропорційності.
Щодо відповідності кандидата критерію доброчесності та професійної етики
158. Відповідно до пункту 2.13 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім?ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.
159. Для оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики Комісією враховуються Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджені Вищою радою правосуддя (пункт 2.14 Положення).
160. Згідно з пунктом 2.15 Положення показники критеріям доброчесності та професійної етики оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди.
161. Відповідно до пункту 5.8 Положення вага критеріїв доброчесності та професійної етики складає 300 балів.
162. Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) (пункт 5.9 Положення).
163. Згідно з пунктом 5.10 Положення суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності або наявності обґрунтованого сумніву в його відповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення. Такий суддя (кандидат на посаду судді), припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
164. Пункт 5.11 Положення визначає, що під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання враховуються обставини, що вказують на істотність порушення правил та/або норм, зокрема: тяжкість діяння та його наслідки, суб`єктивна сторона поведінки, історичний контекст події, систематичність, давність порушення тощо.
165. Відповідно до пункту 5.12 Положення кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм.
Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.
166. Істотність порушень встановлюється Комісією при закритому обговоренні і визначається шляхом голосування. Кожне зниження балів повинно бути мотивовано в рішенні Комісії (пункт 5.13 Положення).
167. Суд звертає увагу на те, що доброчесність та професійна етика - це взаємопов`язаний комплекс морально-етичних якостей кандидата на посаду судді, що підтверджує його незалежність, чесність та відкритість як у службовій діяльності, так і поза її межами. Він охоплює принципи неупередженості, непідкупності, відповідального ставлення до етичних норм та бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті. Цей комплекс також включає законність джерел походження майна кандидата на посаду судді, відповідність рівня його життя та життя членів його сім`ї задекларованим доходам, а також узгодженість способу життя кандидата із його попереднім правовим статусом.
168. Доброчесність і професійна етика є фундаментальними критеріями, які забезпечують суспільну довіру до судової влади та гарантують дотримання принципів верховенства права.
169. Функціонування судової влади, до складу суддівського корпусу якої входитимуть судді, які не відповідають критеріям доброчесності та професійної етики, є таким, що не відповідає очікуванням суспільства та фактично ставить під загрозу інтереси національної безпеки, громадського порядку та захист прав і свобод людей.
170. Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.
171. Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.
172. Авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
173. Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм суддівської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а також допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
174. За результатами дослідження досьє кандидата, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також голосувань під час закритого обговорення за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критеріями професійної етики та доброчесності, становить 0 балів із 300 можливих, що є нижчим за 75% (225 балів) від максимально можливого бала.
175. Як убачається з оскаржуваного рішення, на адресу Комісії 24 листопада 2025 року надійшов висновок ГРД про невідповідність кандидата критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 23 листопада 2025 року.
176. У відповідь на указаний висновок ОСОБА_1 08 січня 2026 року направила до ВККС пояснення (том 2, а.с.35-37).
177. У тексті оскаржуваного рішення Комісія зазначила:
«[…] Комісією встановлено, що, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, суддю згідно з постановою у справі про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2016 року ПСЗ №079330 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення в сумі 255 грн за порушення правил дорожнього руху. Суддя вказану постанову оскаржила, проте постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у справі №667/1153/16-а апеляційну скаргу Управління патрульної поліції міста Херсона Департаменту патрульної поліції було задоволено, постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 09 червня 2016 року - скасовано. Прийнято нову постанову, на підставі якої в задоволенні позовних вимог судді відмовлено.
Однак у пункті 22 декларації доброчесності за 2016 рік ОСОБА_1 навпроти твердження «Мною не здійснювалися вчинки, що можуть мати наслідком притягнення мене до відповідальності» проставила відмітку в колонці «Підтверджую»[…]».
«[…] Комісія переконана, що наведені факти не є достатніми, щоб вважати кандидата такою, що не відповідає критерію доброчесності, однак враховуються Комісією під час визначення балів. […] У зв`язку із наведеним Комісія у складі колегії одноголосно вирішила зменшити бали кандидата за показником «Чесність» критеріїв професійної етики та доброчесності на 15 балів […]».
«[…] У висновку ГРД також зазначено, що суддя без нагальної потреби проживала на тимчасово окупованій території АР Крим: протягом 249 днів у період 2014- 2015 років. ГРД припускає, що з високою ймовірністю суддя дотримувалася окупаційних законів країни-агресора, мала гарантії безпеки від окупаційної влади та використовувала іноземну валюту як засіб платежу на території України. Крім того, анексований півострів неодноразово відвідували близькі особи судді. ГРД вважає, що з огляду на декларації суддя мала достатній дохід для однієї особи, щоб орендувати житло на підконтрольній території України і не вступати в контакт з представниками окупаційної влади рф, не виконувати окупаційного законодавства, не сплачувати коштів до їхнього бюджету. ГРД переконана, що окупаційна влада, зокрема спецслужби рф, здійснювали перевірку і контроль всіх громадян України, які прибували на окуповану територію АР Крим. У ГРД виникає обґрунтований сумнів, що спецслужби рф не знали про статус судді при її в`їзді на тимчасово окуповану територію АР Крим, а суддя не мала гарантій безпеки від ФСБ, перебуваючи тривалий час на території окупованої АР Крим. Наголошує, що суддя свідомо поїхала і тривалий час проживала на тимчасово окупованій території уже після того, як резолюцією Генеральної Асамблеї ООН А/RES/68/262 від 27 березня 2014 року «Про підтримку територіальної цілісності України» підтверджено факт окупації росією території АР Крим, про що суддя не могла не знати.
У письмових поясненнях на висновок ГРД суддя щодо вказаних вище обставин пояснила, що після захоплення у 2014 році будівлі Ровеньківського міського суду Луганської області та проведенням антитерористичної операції на території Луганської області вона змушена була виїхати на підконтрольну Україні територію. Із серпня 2014 року та протягом наступних шести місяців їй не виплачували заробітної плати через зупинення роботи суду та не переводили на роботу до іншого суду. Через відсутність житла та родичів на підконтрольній Україні території їй довелося поїхати до родичів батька її дитини в АР Крим. Суддя повідомляє, що в матеріалах її суддівського досьє міститься інформація правоохоронних органів, якими не встановлено жодних фактів чи даних щодо наявності в неї контактів з окупаційною владою рф. Вона жодного разу не спілкувалася з представниками окупаційної влади та не повідомляла про свій статус. ОСОБА_1 стверджує, що у 2014 - 2015 роках не було жодної заборони щодо відвідування тимчасово окупованих територій.
Під час засідання суддя ще раз підтвердила, що вона дійсно певний час, будучи вагітною, проживала на території АР Крим, оскільки тривалий час не отримувала суддівської винагороди та не мала фінансової можливості орендувати житло. В АР Крим вона в`їхала через офіційний ПП Чонгар , проживала в родичів батька своєї дитини. Суддя зазначила, що ні з ким на окупованій території не контактувала, її з дитиною утримував батько дитини. Водночас він не проживав постійно на території АР Крим, а періодично приїжджав з підконтрольної Україні території. Крім того, суддя повідомила, що за період перебування в АР Крим вона декілька разів приїжджала до Херсону та до Києва, оскільки подавала заяви на переведення до Суворовського районного суду міста Херсона та Херсонського міського суду Херсонської області […]».
«[…] Комісія зазначає, що, хоча відвідування тимчасово окупованих територій України не було обмежено законом, суддя з огляду на свій статус має розуміти ті наслідки і ризики, з якими пов`язується відвідування нею такої території.
У цьому випадку йдеться не про встановлені законом обмеження, а про ті добровільні обмеження, що беруть на себе судді з метою підтримання високого статусу судді та авторитету правосуддя загалом. Зрештою, йдеться про підтримку загальнодержавних цінностей. Суддя має не допустити враження в суспільства, що судді в будь-який спосіб визнають юрисдикцію держави-агресора над тимчасово окупованою територією України чи потурають порушенню такою державою прав людини на тимчасово окупованих територіях, або ж думки про те, що окупація території України не змінює звичних правовідносин між державою-агресором та Україною.
З огляду на зазначене Комісія критично оцінює пояснення кандидата стосовно цього та зауважує, що навіть за умови відсутності законодавчої заборони суддя мала утриматися від тривалого проживання на території АР Крим з огляду на особливість її статусу, з метою зміцнення довіри до носіїв судової влади, проявивши громадянську самосвідомість, патріотизм, повагу до української державності й конституційного ладу.
На переконання Комісії, відвідування території держави-агресора чи окупованих нею територій в умовах агресії російської федерації проти України є допустимим тільки в разі нагальної потреби й коли така потреба переважує усі ризики, з якими пов`язуються відвідування зазначених територій […]».
«[…] Оцінюючи відвідування кандидатом тимчасово окупованої території АР Крим у контексті нагальної потреби, тобто відсутність критичних та/або невідкладних життєво необхідних обставин, які неможливо усунути в інший спосіб, ніж особистою присутністю на цих територіях, попри загрозу власній безпеці, близьких осіб та національній безпеці України (підпункт 6 пункту 17 Показників), Комісія […] зважає на життєві обставини кандидата, які обумовили її переміщення на територію тимчасово окупованої АР Крим у 2014 році, водночас зазначені обставини не свідчать про нагальну необхідність досить тривалого перебування (протягом 249 днів) судді на тимчасово окупованій території АР Крим […]».
178. Отже, висновок про невідповідність ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики за показником «Дотримання етичних норм і бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті» ґрунтується на дослідженні Комісією обставин, викладених у висновку ГРД, та пояснень позивачки з приводу означених фактів.
179. Обґрунтовуючи наявність підстав для скасування рішення у цій частині, ОСОБА_1 зазначає про те, що Комісія при оцінці обставин її перебування на тимчасово окупованій території АР Крим у 2014- 2015 роках повністю проігнорувала факт її вагітності, відсутність доходу, житла та родичів на підконтрольній Україні території, фінансову вразливість, зумовлену додатковим фінансовим навантаженням через народження дитини та потребу допомоги у догляді за новонародженим.
180. Позивачка уважає, що у цьому випадку Комісія фактично вимагає від судді-дружини та майбутньої матері надлюдських зусиль, які б переважали інстинкт захисту власної дитини в умовах повної фінансової та житлової скрути, протиставляючи й без того складній ситуації такі важливі поняття, як «громадянська самосвідомість», «патріотизм», «повага до української державності».
181. Позивачка переконує, що такий підхід є непропорційним, не враховує реальних обставин життя та суперечить принципу індивідуального підходу при кваліфікаційному оцінюванні.
182. Додатково ОСОБА_1 звертає увагу на порушення легітимних очікувань позивачки та принципу юридичної визначеності.
183. Позивачка зазначає, що Комісією ВККС 22 квітня 2024 року та 20 січня 2026 року при проведенні з нею одного з етапів кваліфікаційного оцінювання - співбесід, було оцінено два негативні висновки ГРД про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики за абсолютно однаковими обставинами, установленими ГРД. Також було заслухано пояснення позивачки з цього приводу, які були однаковими, як у 2024 році, так і у 2026 році.
184. Однак позивачка указує, що 22 квітня 2024 року та 20 січня 2026 року ВККС прийняла принципово різні рішення. У першому випадку (22 квітня 2024 року) подолано негативний висновок ГРД пленарним складом Комісії із зазначенням про спростування обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики, а у другому ж випадку (20 січня 2026 року) ВККС у складі колегії (тих же осіб, які входили до пленарного складу Комісіїї) дійшла висновку про невідповідність судді (кандидата) ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики за показником «Дотримання етичних норм і бездоганної поведінки у професійній діяльності», оцінивши цей критерій в 0 балів, що фактично нівелювало результати усього етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
185. Позивачка зазначає, що Комісія розмежовує дві процедури кваліфікаційного оцінювання суддів за своєю метою - на відповідність займаній посаді та в порядку суддівської кар`єри для визначення найкращих кандидатів, однак у той же час нівелює фундаментальну спільну мету цих двох процедур - кваліфікований професійний суддівський корпус, якому довіряють, адже неможливо довіряти судді, який працює в суді першої інстанції та ставити під сумнів довіру до нього ж, як до потенційного судді апеляційної інстанції.
186. Позивачка уважає, що існування позитивного рішення ВККС №85/ко-24 від 22 квітня 2024 року про відповідність ОСОБА_1 займаній посаді (прийнятого у пленарному складі) повинно виключати можливість переоцінки тих самих фактів і висновків ГРД при участі у конкурсі на посаду судді апеляційного суду. Інше тлумачення, на думку позивачки, призводить до порушення легітимних очікувань та принципу юридичної визначеності.
187. Так, за наслідком кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 , призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18, на етапі дослідження досьє та проведення співбесіди, Комісія у пленарному складі, дослідивши рішення Комісії у складі колегії від 18 липня 2019 року №640/ко-19, документи та матеріали, ухвалила рішення від 22 квітня 2024 року №85/ко-24, яким визнала суддю Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді.
188. У рішенні Комісії від 22 квітня 2024 року №85/ко-24 щодо обставин перебування ОСОБА_1 на території АР Криму зазначено: «… доказів того, що під час в`їзду на тимчасову окуповану територію АР Крим суддя вступала у які-небудь протизаконні відносини з окупаційною владою Комісією не виявлено. Більш того, до Комісії надійшов лист від Головного управління системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 02 січня 2024 року №5/6/5/3-54, в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 2014 до 2016 року тривалий час перебувала на тимчасово окупованій території АР Крим, проте відомостей стосовно можливої колабораційної діяльності, перебування на тимчасово окупованих територіях України, наявності громадянства інших країн, причетності до корупційної діяльності тощо у Служби безпеки України немає…».
189. Надаючи оцінку поясненням ОСОБА_1 щодо обставин заповнення нею декларації доброчесності за 2016 рік, Комісія виснувала, що «… суддею надано пояснення, якими спростовано сумніви, висловлені ГРД в інформації».
190. Отже, приймаючи оскаржуване рішення, ВККС по-іншому оцінила обставини життя позивачки, аніж в її ж рішенні від 22 квітня 2024 року №85/ко-24, яким визнала суддю Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді.
191. Указане свідчить про те, що ВККС, змінивши свою оцінку таким обставинам без достатніх об`єктивних причин і належних обґрунтувань, діяла непослідовно і непередбачувано.
192. Суд уважає слушними доводи позивачки про те, що розбіжність висновків щодо відповідності критеріям доброчесності та професійної етики одного й того самого кандидата, на підставі одних й тих самих фактів, що зроблені іншим складом ВККС не можна вважати дотриманням принципу юридичної визначеності.
193. Слід урахувати, що частина дев`ята статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлює умови визначення відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, які законодавець пов`язує з наявністю / відсутністю обґрунтованих сумнівів у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
194. Отже, з урахуванням приписів частини дев`ятої статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності здійснюється ВККС фактично лише за внутрішнім переконанням, що об`єктивно зумовлює підвищені вимоги до мотивування (обґрунтованості) відповідних сумнівів Комісії та її рішень у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема рішень, у яких Комісія констатувала наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.
195. Суд виходить з того, що вимога щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Указаний критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень ураховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо указує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього суб`єкт владних повноважень має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.
196. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 серпня 2025 року у справі №990/301/25.
197. Водночас, якщо при порівнянні двох справ з однаковими умовами, але протилежним результатом, не з?ясовано істотних об?єктивних відмінностей, причин, що призводять до таких наслідків, вважається, що орган не керується раціональними причинами при вирішенні питань своєї компетенції. Визначальним критерієм правомірності рішення ВККС є встановлення Комісією обставин та мотивів, з яких ВККС дійшла відповідних висновків. При цьому такі обставини повинні бути відмінними від тих, які лягли в основу позитивного рішення щодо цього ж кандидата, а висновки щодо відступу (відхилення) від попередніх - належним чином пояснені в самому рішенні. Тобто негативне рішення відповідача має містити мотиви, з яких ВККС дійшла висновку про наявність відповідних обставин та причин.
198. Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді та кваліфікаційного оцінювання на здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді є різними, автономними одна від одної, та тягнуть за собою різні наслідки, Суд вважає за необхідне урахувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі №990/62/24.
199. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду констатувала, що кваліфікаційне оцінювання - це єдина процедура, яка має одну нормативну основу, але два випадки (дві підстави) її проведення - або для оцінювання судді на відповідність займаній посаді, або для визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
200. В обох випадках кваліфікаційне оцінювання проводиться за однаковими критеріями (компетентність, професійна етика, доброчесність), має одну кінцеву мету (кваліфікований професійний суддівський корпус, якому довіряють) і сутність (є засобом досягнення цієї мети).
201. Указане підтверджує необхідність установлення «нових» обставин, що могли мати наслідком негативний висновок, та підтверджує обов`язок Комісії зазначити обставини та мотиви, якими вона керувалася, коли відступила від попередніх позитивних висновків.
202. Окрім того, як зазначалося вище, відповідно до Положення Комісія керується презумпцією відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) (п. 5.9).
203. Під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання враховуються обставини, що вказують на істотність порушення правил та/або норм, зокрема: тяжкість діяння та його наслідки, суб`єктивна сторона поведінки, історичний контекст події, систематичність, давність порушення тощо (п. 5.11).
204. Кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм. Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225 (п. 5.12).
205. Всупереч наведеним правовим нормам, в оскаржуваному Рішенні не зазначено, за які саме порушення і на скільки знижено бали, чому їх загальний підсумок становить 0 балів з 300 можливих, якщо за кожне суттєве порушення кількість може бути знижено лише на 15 балів.
206. Зважаючи на установлені обставини цієї справи, Суд доходить висновку, що відсутність у спірному рішенні докладного аналізу і мотивованої оцінки усіх доводів кандидата, які не є очевидно необґрунтованими, не можна визнати незначною формальністю або недоліком, що не має істотного значення та не впливає на законність і обґрунтованість такого рішення ВККС у цілому. Це свідчить про невідповідність спірного рішення вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та критерію обґрунтованості, визначеному статтею 2 КАС України, що є підставою для визнання його протиправним і скасування.
207. Доводи Комісії стосовно того, що оскаржуване рішення містить покликання й мотиви його ухвалення, обґрунтування підстав, за наявності яких у Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності позивача критеріям, визначеним Законом, на підставі чого Комісія дійшла висновків про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді, спростовуються висновками Суду, наведеними у мотивувальній частині цього рішення.
Судові витрати
208. Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
209. При зверненні до суду з цим позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1.538576923.1 від 19 лютого 2026 року (том 1, а.с.13).
210. З огляду на обґрунтованість і наявність підстав до задоволення позовних вимог Суд убачає за необхідне присудити на користь позивачки понесені нею судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ВККС.
На підставі викладеного та керуючись статтями 139, 241-246, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 20 січня 2026 року №17/ас-26 про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
3. Зобов`язати ВККС повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді з урахуванням правової оцінки, наданої Верховним Судом у цьому рішенні.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одної) гривні 20 копійок.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................
А.В. Жук
М.В. Білак
Л.О. Єресько
О.Р. Радишевська
М.І. Смокович
Судді Верховного Суду