Справа № 539/3990/25
Провадження № 2/539/86/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Пилипчука М. М.,
за участі секретаря судового засідання Берко О. С.,
представника позивачів - адвоката Бубліченко Н. В.,
розглянувши у приміщенні суду у місті Лубнах Полтавської області у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Новооржицької територіальної громади в особі Новооржицької селищної ради про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, з урахуванням уточнених вимог, до Новооржицької територіальної громади в особі Новооржицької селищної ради про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування.
Позовна заява мотивована тим, що у 1992 році Лубенською районною радою народних депутатів надано згоду на виділення в довічне успадковуване володіння ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 44,6 га, із земель запасу для створення фермерського господарства, цільове призначення - 01.02 для ведення фермерського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, місце розташування: Полтавська область, Лубенський район, Тарандинцівська сільська рада. У подальшому на ім`я ОСОБА_5 05 травня 1992 року видано державний акт на право довічного успадкованого володіння землею, відповідно до якого вказана земельна ділянка надана в довічне успадковуване володіння для ведення фермерського господарства. ОСОБА_5 розробив технічну документацію та здійснив реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, з присвоєнням кадастрового номеру 5322887000:07:002:0144. Зазначений державний акт, який посвідчує право на довічне успадковуване володіння землею в установленому законом порядку не оскаржений, не визнаний недійсним, не скасований, тобто є чинним.
Фермерське господарство «Верес 2018» (далі - ФГ «Верес 2018») було створене та зареєстроване ОСОБА_5 06 жовтня 1992 року, дата запису - 26 грудня 2012 року, номер запису - 15711200001000581, види діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. З метою здійснення фермерської діяльності, а також підвищення рентабельності господарства ОСОБА_5 використовував спірну земельну ділянку за цільовим призначенням у межах фермерського господарства, наймав працівників, управляв технікою, виконував її дрібний ремонт, шукав ринок збуту своєї продукції, доставляв її на закупівельні пункти та інше.
25 січня 2024 року ОСОБА_5 , який був головою ФГ «Верес 2018», помер.
Згідно з протоколом загальних зборів членів ФГ «Верес 2018» від 06 лютого 2025 року № 1 головою вказаного фермерського господарства обрано ОСОБА_1 . З моменту державної реєстрації фермерського господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки; підставою припинення права постійного користування наданою громадянину земельною ділянкою, є припинення діяльності такої юридичної особи як фермерське господарство. 
В Лубенській державній нотаріальній конторі державним нотаріусом Іщенко Г. К. за № 132/2024 відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_5 . Спадкоємцями на спадкове майно померлого ОСОБА_5 за законом є позивачі: дружина спадкодавця - ОСОБА_2 , діти спадкодавця: дочка - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом, видані позивачам державним нотаріусом Іщенко Г. К.
Земельна ділянка, кадастровий номер 5322887000:07:002:0144, перебуває у комунальній власності Новооржицької селищної ради. Дата державної реєстрації - 18 лютого 2020 року, відділ який зареєстрував земельну ділянку - відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Відомості про реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі прав відсутні. Відомості про державну реєстрацію похідних прав, обтяжень прав у Державному реєстрі прав також відсутні.
Під час видачі спадкодавцю ОСОБА_5 державного акта на право довічного успадкованого володіння землею чинне на той час законодавство не передбачало норми про державну реєстрацію земельних ділянок і прав на них, реєстрації підлягали лише документи, що посвідчували право - державні акти. Отже, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Іщенко Г. К. від 17 червня 2025 року спадкоємцям відмовлено у державній реєстрації права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку кадастровий номер 5322887000:07:002:0144. Підставою відмови у державній реєстрації іншого речового права вказано: заявлене речове право не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки статтею 4 Закону не передбачено, що право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою підлягає державній реєстрації. Викладені обставини змушують спадкоємців звернутись до суду з позовом про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування.
Особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння. Враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, крім тих, перелік яких визначено у статті 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння. Право довічного користування земельною ділянкою може бути визнано таким, що підлягає успадкуванню, оскільки право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані. Державний акт на право довічного успaдковуваного володіння земельною ділянкою, виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_5 є правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку. 
ФГ «Верес 2018» з моменту свого створення не припиняло своєї діяльності, продовжує обробляти земельну ділянку відповідно до цільового призначення, а також виробляє сільськогосподарську продукцію, використовуючи земельну ділянку.
На підставі викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати за ними в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5 , право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою з кадастровим номером 5322887000:07:002:0144, площею 44,6 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, що розташована на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області.
Рух справи
12 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (далі - Лубенська міська рада) про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2025 року справу № 539/3990/25 передано судді Пилипчуку М. М.
12 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про забезпечення позову. 
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 10 вересня 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачам - відповіді на відзив, відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.
Лубенська міська рада 21 серпня 2025 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якій вказувала, що позов не визнає. Вказувала, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами Лубенської територіальної громади, відповідно, Лубенська міська рада не може бути відповідачем у цій справі.
Представник позивачів 09 вересня 2025 року звернулася до суду із заявою про відкладення підготовчого судового засідання, вказана заява задоволена, підготовче судове засідання відкладено на 02 жовтня 2025 року.
Адвоката Бубліченко Н. В. в інтересах позивачів 25 вересня 2025 року подала до суду заяву про заміну відповідача, заяву про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2025 року задоволено заяву представника позивачів про проведення судових засідань в режимі відеоконференцій поза межами приміщення суду.
За клопотаннями представника позивачів підготовче судове засідання 02 жовтня 2025 року відкладено на 23 жовтня 2025 року, а у подальшому на 11 листопада 2025 року. 
Адвоката Бубліченко Н. В. в інтересах позивачів 27 жовтня 2025 року звернулася до суду з клопотанням про долучення доказів.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2025 року замінено первісного відповідача Лубенську міську раду належним відповідачем Новооржицькою територіальною громадою в особі Новооржицької селищної ради. Визначено позивачам (їхньому представнику) дводенний строк з дня вручення копії цієї ухвали для направлення належному відповідачу копії позовної заяви з додатками. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачам - відповіді на відзив, відповідачу - заперечення на відповідь на відзив. Витребувано у Лубенської державної нотаріальної контори копію спадкової справи (№ 132/2024) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Підготовче судове засідання відкладено на 10 грудня 2025 року.
Адвоката Бубліченко Н. В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 11 листопада 2025 року подала до суду уточнену редакцію позовної заяви.
05 грудня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи (№ 132/2024) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 
08 грудня 2025 року Новооржицька селищна рада подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу та ухвалити рішення без їхньої участі, вказувала що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення.
Підготовче судове засідання 10 грудня 2025 року відкладено на 19 січня 2026 року у зв`язку із знеструмленням електромережі суду та неможливістю здійснювати фіксування судового процесу за допомогою системи відеоконференц-зв`язку.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 лютого 2026 року.
Судове засідання 12 лютого 2026 року відкладено на 10 березня 2026 року у зв`язку із знеструмленням електромережі суду та неможливістю здійснювати фіксування судового процесу за допомогою системи відеоконференц-зв`язку. Судове засідання 10 березня 2026 року відкладено на 21 квітня 2026 року для подання до суду читабельних копій письмових доказів.
Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 29 квітня 2026 року.
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд встановив, що на підставі рішення Лубенської районної Ради народних депутатів Лубенського району Полтавської області від 05 травня 1992 року ОСОБА_5 видано державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею на земельну ділянку, площею 44,6 га, для створення (ведення) селянського (фермерського) господарства, який зареєстрований за № 24 у книзі записів виданих державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею.
За змістом витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 лютого 2020 року серії НВ № 5315667102020 наданій ОСОБА_5 земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5322887000:07:002:0144 на підставі виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 19 листопада 2019 року, місце її розташування - Тарандинцівська сільська рада Лубенського району Полтавської області, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; дата державної реєстрації земельної ділянки - 18 лютого 2020 року.
Відповідно до повідомлення Новооржицької селищної ради від 23 жовтня 2025 року № 02.1-24/1371 земельна ділянка з кадастровим номером 5322887000:07:002:0144 перебуває у комунальній власності цієї селищної ради. Фактична форма власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Власником вказаної земельної ділянки є Новооржицька селищна рада. Розпоряджатися цією земельною ділянкою має право власник, тобто Новооржицька селищна рада.
За змістом витягу з Державного реєстру речових прав від 23 жовтня 2025 року № 449002072 власником земельної ділянки з кадастровим номером 5322887000:07:002:0144, площею 44,6 га, є Новооржицька селищна рада. Дата, час державної реєстрації - 21 жовтня 2025 року. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 81491301 від 23 жовтня 2025 року. 
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 10 жовтня 2025 року зазначено, що право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5322887000:07:002:0144 зареєстровано за ОСОБА_5 , документ, який є підставою для виникнення вказаного права - рішення органу місцевого самоврядування Лубенська районна рада від 05 травня 1992 року. Місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця): Полтавська область, Лубенський район, Тарандинцівська сільська рада; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид цільового призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства; площа земельної ділянки - 44,6 га. Вид обмеження - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи при використанні земельної ділянки, площа на яке накладено обмеження: 1,4392 га та 1,266 га; строк дії обмеження - безстроково. 
06 жовтня 1992 року було створено та зареєстроване як юридичну особу Селянське (фермерське) господарство «Верес» (далі - СФГ «Верес»), головою якого був ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом № 48 про державну реєстрацію селянського (фермерського) господарства зі створенням юридичної особи, виданим Лубенською районною державною адміністрацією.
Відповідно до довідки Полтавського обласного управління статистики Державного комітету статистики України від 23 липня 1998 року № 25/7817 СФГ «Верес» включено до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ідентифікаційний код особи - 13957202, місцезнаходження: Полтавська область, Лубенський район, село Березівка, форма власності - приватна, види діяльності: вирощування зернових культур, вирощування буряків, вирощування олійних культур, вирощування зернових, технічних і решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, керівник - ОСОБА_5 .
Рішенням засновника власника СФГ «Верес» ( ОСОБА_5 ) від 25 травня 2018 року змінено найменування указаного господарства на ФГ «Верес 2018»; прийнято в члени господарства на підставі поданих письмових заяв ОСОБА_3 (сина), ОСОБА_4 (сина) та ОСОБА_2 (дружину); викладено та затверджено статут ФГ «Верес 2018» у новій редакції. 
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців від 07 лютого 2025 року керівником ФГ «Верес 2018» (ідентифікаційний код особи - 13957202) є ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_5 , види економічної діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
За змістом інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16 травня 2025 року: кадастровий номер земельної ділянки - 5322887000:07:002:0144; цільове призначення - 01.02 для ведення фермерського господарства; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для ведення фермерського господарства; форма власності - державна власність; площа земельної ділянки - 44.6 га; місце розташування: Полтавська область, Лубенський район, Тарандинцівська сільська рада; відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку - ОСОБА_5 ; вид обмеження - охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи; дата державної реєстрації обмеження - інформація відсутня; відомості про суб`єкта речового права; вид речового права - інформація відсутня; найменування юридичної особи - АТ «Полтаваобленерго»; код ЄДРПОУ юридичної особи - 00131819.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Лубнах Полтавської області, про що Лубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 26 січня 2024 року складено відповідний актовий запис № 107 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки ОСББ «Три поверхи» ОСОБА_5 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 .
У Лубенській державній нотаріальній конторі на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 132/2024. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 .
Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після ОСОБА_5 є: син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 . Інші заяви про прийняття спадщини (відмову від спадщини) відсутні. Заповіти відсутні.
Державний нотаріус Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г. К. постановою від 17 червня 2025 року відмовила ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою кадастровий номер 5322887000:07:002:0144, площею 44,6 га, яка розташована на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка була передана для ведення фермерського господарства, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Постанова нотаріуса мотивована тим, що на сьогодні законодавством не передбачено державної реєстрації права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою та, як наслідок, не передбачено його виникнення з моменту державної реєстрації. Право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою не належить до речових прав, які підлягають державній реєстрації.
Спадкоємцям померлого ОСОБА_5 (сину ОСОБА_3 , сину ОСОБА_4 , дочці ОСОБА_1 та дружині ОСОБА_2 ) видано свідоцтва від 06 лютого 2025 року про право на спадщину за законом, а саме кожному на 1/4 частку у статутному капіталі ФГ «Верес 2018».
Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів членів ФГ «Верес 2018»: обрано головою ФГ «Верес 2018» ОСОБА_1 ; затверджено статут ФГ «Верес 2018» у новій редакції; внесено зміни до відомостей про кінцевого бенефіціарного власника, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме виключено з розділу «Бенефіціари» ОСОБА_5 та включено: ОСОБА_1 з часткою у складеному капіталі господарства 25 %, ОСОБА_4 з часткою у складеному капіталі господарства 25 %, ОСОБА_2 з часткою у складеному капіталі господарства 25 %, ОСОБА_3 з часткою у складеному капіталі господарства 25 %.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
У справі, що переглядається, предметом спору є визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування, яке виникло в особи - засновника фермерського господарства на підставі державного акта.
Встановлено, що на підставі рішення Лубенської районної Ради народних депутатів Лубенського району Полтавської області від 05 травня 1992 року ОСОБА_5 видано державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею на земельну ділянку, площею 44,6 га, для створення (ведення) селянського (фермерського) господарства, який зареєстрований за № 24 у книзі записів виданих державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею.
Тобто ОСОБА_5 отримав спірну земельну ділянку на праві довічного успадковуваного володіння на підставі Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) від 18 грудня 1990 року та на підставі Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року, якими і було визначено порядок успадкування такого права.
ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року передбачав існування специфічного речового права на земельну ділянку та можливість для фізичних осіб бути суб`єктами права довічного успадковуваного володіння землею.
Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу громадянам у довічне успадковуване володіння могли надаватися землі для ведення селянського (фермерського господарства).
Вказане положення було продубльовано у частині першій статті 50 цього Кодексу, відповідно до якої громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.
Окремо законодавець виділяв іншу правову конструкцію - право постійного користування земельною ділянкою, підстави виникнення якого передбачено у статті 7 цього Кодексу.
Таким чином, починаючи з 1990 року законодавець чітко розмежовував поняття права постійного користування та права довічного успадковуваного володіння, правові режими яких не визнавалися тотожними. При цьому кодекс передбачав лише одне право володіння земельною ділянкою, наданої для ведення сільського (фермерського) господарства, - право довічного успадковуваного володіння.
Щодо можливості успадкування права володіння вказана редакція кодексу також була однозначною.
Так, відповідно до вимог статті 55 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року у вказаній редакції у разі смерті громадянина, який вів сільське (фермерське) господарство, право володіння земельною ділянкою передається одному зі спадкоємців. Крім того, вже із самої назви правової конструкції можна говорити про можливість такого права бути успадкованим - право довічного успадковуваного володіння.
Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2201-XII, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.
Разом із тим, ЗК України № 2196-XII у редакції від 13 березня 1992 року виключив згадку про право довічного успадковуваного володіння та передбачав надання земель лише у постійне та тимчасове користування.
Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку. Так, відповідно до статті 7 Кодексу земельні ділянки у постійне користування надавалися громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, сільськогосподарським підприємствам і організаціям.
Втім, виключення з Кодексу правил про право довічного успадковування володіння не означало припинення цього права, як і не було передбачено його автоматичного переходу в іншу організаційну форму. Як суб`єктивне право, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, що виникло свого часу відповідно до закону, могло бути припинене лише з підстав, передбачених законом, проте в законі таких підстав наведено не було.
Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.
У подальшому ЗК України у редакції від 25 жовтня 2001 року, починаючи з 01 січня 2002 року, обмежив коло суб`єктів права постійного користування землею виключно юридичними особами і зобов`язав постійних землекористувачів до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди (пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року).
У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.
Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України.
У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.
Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року № 563-ХII «Про земельну реформу» з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.
З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 313/1192/20.
На правовідносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статтею 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищене статтею 41 Конституції України), а й обмежують у можливості припинити відповідне право.
Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка дозволяла б припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 697/2010/21.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції»; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України»). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства»).
Аналіз зазначених змін у земельному законодавстві свідчить про наявність певної правової колізії, у тому числі щодо розмежування різних правових конструкцій, як то право постійного користування та право довічного успадковуваного володіння, та щодо можливості успадкування цих прав.
З урахуванням зазначеного можна зробити висновок про те, що хоч дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.
Крім того, при вирішенні питання щодо права довічного успадковуваного володіння важливо враховувати також норми спеціального законодавста, зокрема, Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», що був прийнятий 20 грудня 1991 року та діяв до введення у дію Закону України «Про фермерське господарство». Зазначеними законами встановлений особливий порядок створення таких юридичних осіб як фермерське господарство. Згідно з цими законами однією з основних особливостей правового статусу фермерського та селянського (фермерського) господарств є те, що для створення фермерського господарства як юридичної особи громадянин України повинен спочатку отримати у власність або користування земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства», а вже потім зареєструвати і вести фермерське господарство.
Таким чином, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, а тому, враховуючи, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступила і в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, та застосовано в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 663/2123/16-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 311/706/18.
У цій справі також установлено, позивачі, які у визначений законом спосіб прийняли спадщину, на час розгляду цієї справи є кінцевими бенефіціарними власниками ФГ «Верес 2018», засновником якого був ОСОБА_5 . 
Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша та третя статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
У статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності тощо).
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Установивши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою спадкодавцю ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, може бути визнано таким, що успадковане позивачами.
Водночас наявність на спірній земельній ділянці обмежень (охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи, площа земельних ділянок з обмеженням: 1,4392 га та 1,266 га, строк дії обмеження - безстроково, найменування юридичної особи, в інтересах якої накладено таке обмеження - АТ «Полтаваобленерго») не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заявлених у справі вимог, а встановлені обмеження зберігаються та повинні бути враховані позивачами при використанні спірної земельної ділянки.
Висновки за результатами розгляду позовних вимог
Враховуючи встановлені у справі обставини та доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З огляду принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263 - 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Новооржицької територіальної громади в особі Новооржицької селищної ради про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою з кадастровим номером 5322887000:07:002:0144, площею 44,6 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ).
Позивач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ).
Позивач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_4 ).
Позивач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_5 ).
Відповідач - Територіальна громада в особі Новооржицької селищної ради (місцезнаходження: Полтавська область, Лубенський район, селище Новооржицьке, вулиця Центральна, 4; ЄДРПОУ - 05509151).

Суддя М. М. Пилипчук