КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3240/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ігнатьєвої Ольги Іванівни від 15.05.2026 у виконавчому провадженні №79833587 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що постанова старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн не відповідає вимогам законодавства, оскільки у межах виконавчого провадження фактичного примусового виконання рішення або вчинення державним виконавцем будь-яких виконавчих дій не відбулося, а виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його заяви відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України “Про виконавче провадження”. З посиланням на статтю 27 зазначеного Закону вказує, що виконавчий збір не може бути формальною санкцією лише за сам факт відкриття виконавчого провадження, а тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для його нарахування та стягнення. У зв`язку з цим позивач вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню.
Ухвалою судді від 01.06.2026 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.22).
Представником відповідача надано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що до відділу на виконання пред`явлено виконавчий лист №340/5046/25 від 04.12.2025 виданий Кіровоградським окружним адміністративним судом про зобов`язання Завалівську селищну раду Голованівського району Кіровоградській області внести дані ОСОБА_1 та дані його бабусі ОСОБА_2 до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, про що видати витяг з зазначеного реєстру. Пред`явлений стягувачем виконавчий документ відповідав вимогам ст.4 Закону України “Про виконавче провадження” та прямо визначав правові підстави для застосування заходів примусового виконання рішення у разі відсутності його добровільного виконання боржником. Державним виконавцем 17.12.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Вказує, що відповідно до ст.27 Закону України “Про виконавче провадження” за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Отже, стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця. Так, у межах виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії та вживалися заходи щодо примусового виконання рішення суду. Зазначає, що до відділу 23.02.2026 надійшла заява ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону “Про виконавче провадження”. 15.05.2026 року старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону. Однак, під час здійснення виконавчого провадження боржником не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Зазначає, що відповідно до ч.3 ст.40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 15.05.2026 року старшим державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн. Вважає винесену постанову законною і обґрунтованою та з цих підстав просить суд відмовити в задоволенні позову. 
Дослідивши докази і письмові пояснення позивача, викладені у заяві по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі №340/5046/25 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Завалівської селищної ради Голованівського району Кіровоградській області щодо невнесення ОСОБА_1 та його бабусі ОСОБА_2 до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг. Зобов`язано Завалівську селищну раду Голованівського району Кіровоградській області внести дані ОСОБА_1 та дані його бабусі ОСОБА_2 до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, про що видати витяг з зазначеного реєстру.
Вказане рішення набрало законної сили 21.11.2025.
04.12.2025 ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі №340/5046/25, який останнім пред`явлено для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.30, 41зв.).
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.12.2025 року відкрито виконавче провадження №79833587 та надано боржнику строк протягом 10 робочих днів для виконання рішення суду (а.с.30зв.-31).
Також, 17.12.2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн (а.с.31зв.-32).
Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження №79833587 старшим державним виконавцем виносились постанови від 31.12.2025 та від 16.01.2026 про відкладення проведення виконавчих дій за заявами боржника (а.с.35зв.-37).
Окрім того, у лютому 2026 року відповідач надіслав Заваллівській селищній раді вимогу виконавця №2509/27.1-27 від 02.02.2026 року із зобов`язанням протягом п`яти робочих днів з дня отримання вимоги виконати рішення суду (а.с.38зв.-39).
23.02.2026 року до Відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа, в якій клопотав про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України “Про виконавче провадження” (а.с.40).
15.05.2026 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.8-9).
15.05.2026 старшим державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн (а.с.7).
Позивач, вважаючи постанову старшого державного про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Згідно зі ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі за текстом – Закон №1404-VІІІ).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частини перша статті 27 Закону №1404-VIII).
Відповідно до ч.3, 4 ст.27 Закону №1404-VІІІ визначено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот);
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
На підставі пункту 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження. 
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. 
Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (пункт 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.
При цьому, питання про стягнення виконавчого збору вирішується або на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним винесенням постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, або, якщо виконавчий збір не стягнуто шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.1, 3, 4, 6 ч.1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1, 2, 4, 6, 9, крім випадку, передбаченого ч.9 ст.27 цього Закону, 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 цього Закону.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.
Відповідно до положень Закону № 1404-VIII, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження.
При цьому, в розумінні положень Закону України “Про виконавче провадження” примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.
Правова позиція щодо застосування статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 420/1373/19, від 20.11.2019 року у справі №480/1558/19, від 26.06.2020 року по справі №360/3324/19. 28.04.2020 року у справі №480/3452/19.
Наведені позивачем правові позиції, викладені у Постановах Верховного Суду, не є релевантними до даних правовідносин.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що підстави для не стягнення з боржника виконавчого збору в даному випадку відсутні, отже спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 15.05.2026 року в розмірі 32000,00 грн. винесена старшим державним виконавцем є правомірною та відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та як наслідок не підлягає скасуванню.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч.1. ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Підсумовуючи наведене вище, з урахуванням системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у справі, що розглядається, не підлягають задоволенню.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, то відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (26334, Кіровоградська область, Голованівський район, сел. Завалля, вул. Соборна, буд.10, ЄДРПОУ 04366749) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Театральна, 6/7, ЄДРПОУ 43315529) про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА