Номер провадження: 33/813/847/26
Номер справи місцевого суду: 515/1694/25 
Головуючий у першій інстанції Луцюк В. О. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:     Громік Р.Д.
за участю секретаря       Скрипченко Г.В.,
за участі:
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності      ОСОБА_1 ,
адвоката         Реу Р.В.
адвоката законного представника потерпілої    ОСОБА_2 
адвоката законного представника потерпілої    ОСОБА_3 

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження в справі щодо ОСОБА_1 про вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №490679 від 22.10.2025 вбачається, що 29 квітня 2025 року о 16 годині 15 хвилин по вул. Центральній в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.18.1 ПДР України, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка переходила пішохідний перехід на нерегульованому пішохідному переході, чим допустила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження в справі щодо ОСОБА_1 про вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності.
На дану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 без визнання її вини, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що у разі закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у суду відсутні повноваження щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчинення у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення.
Крім того 03 квітня 2026 року адвокат Реу Р.В, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав доповнення до апеляційної скарги та в яких зазначив, що:
1) диспозиція ст. 124 КУпАП не передбачає відповідальність за спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а тому суд першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин необґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП;
2) судом першої інстанції не надано жодної оцінки діям пішохода ОСОБА_4 , оскільки ані суд першої інстанції, ані судовий експерт не звернули увагу на те, що ОСОБА_4 вибігла на проїжджу частину одразу після того, як пішохідний перехід перетнув автомобіль патрульної поліції, який рухався у протилежному напрямку, що вподальшому позбавило ОСОБА_1 можливість своєчасно побачити потерпілу.
Крім того,  ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року, однак суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга подана в межах строку для подання апеляційної скарги з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено 12 березня 2026 року, а тому останнім днем для подання апеляційної скарги є 22 березня 2026 року, що припадає на вихідний день, а тому останнім днем для подачі апеляційної скарги є 23 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду першої інстанції 23 березня 2026 року.
Таким чином, апеляційна скарга  ОСОБА_1 на постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року подана в межах строку на апеляційне оскарження, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не потребує процесуального вирішення.
Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Статтею 124 КУпАП передбачається відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Положеннями КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Зі змісту норми КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП становить діяння - порушення правил дорожнього руху, та наслідок - заподіяна шкоди майну, а саме: транспортним засобам, вантажу, автомобільним дорогам, вулицям, залізничним переїздам, дорожнім спорудам чи іншому майну.
Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 124 КУпАП є доведеність тих обставин, що особа порушила певні вимоги Правил дорожнього руху України, порушення вимог Правил дорожнього руху України перебувають у причинному наслідку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити чи мало місце діяння у вигляді порушення правил дорожнього руху, та наслідок - заподіяна шкода майну.
Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.3б ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вимог 18.1 Правил дорожнього руху має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- відомостями, що наведені в протоколі серії ЕПР1 №490679 від 22.10.2025 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 (а.с.1);
- схемою місця ДТП, якою зафіксовано факт дорожньо-транспортної пригоди, місце розташування транспортних засобів після скоєння ДТП, пошкодження транспортного засобу, загальний стан транспортного засобу (а.с.21-22); 
- поясненнями ОСОБА_5 від 29.04.2025 (а.с.20); 
- поясненнями ОСОБА_1 від 29.04.2025 (а.с.19);
- фотоматеріалами з місця ДТП(а.с.31);
- висновком експерта №87 від 15 липня 2025 року, в якому зроблено висновок, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_6 отримала ушкодження, які за своєю сукупністю кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження (а.с.39-41);
- відеозаписами факту ДПТ (а.с.94);
- висновком експерта №СЕ-19/116-25/32508-ІТ від 19.02.2026 за результатами проведення судової-автотехнічної експертизи (а.с.163-168).
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях  ОСОБА_1 , яка притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.124 КУпАП.
В свою чергу, суд першої інстанції дійшов правильно зазначив, що на момент розгляду справи закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.2 ст. 38 КУпАП, оскільки правопорушення було вчинене 29 квітня 2025 року.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі за закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у разі закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у суду відсутні повноваження щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчинення у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Так дійсно на сьогоднішній день проблематичним у правозастосовній практиці залишається питання про те, чи необхідно встановлювати вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених КУпАП,
Проте ст. 280 КУпАП встановлено обов`язок при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.
Так само і стаття 284 КУпАП не містить обмежень при винесені постанови про закриття справи встановити вину особи. 
Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обгрунтовнаого висновку про необхідність визнання вини ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з подальшим закриттям провадження на п. 7 ч. 1 ст. 247 - у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки діям пішохода ОСОБА_4 , оскільки ані суд першої інстанції, ані судовий експерт не звернули увагу на те, що ОСОБА_4 вибігла на проїжджу частину одразу після того, як пішохідний перехід перетнув автомобіль патрульної поліції, який рухався у протилежному напрямку, що вподальшому позбавило ОСОБА_1 можливість своєчасно побачити потерпілу, то апеляційний суд звертає увагу на таке.
Зі змісту норми КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП становить діяння - порушення правил дорожнього руху, та наслідок - заподіяна шкоди майну, а саме: транспортним засобам, вантажу, автомобільним дорогам, вулицям, залізничним переїздам, дорожнім спорудам чи іншому майну.
Відповідно до частин першої – третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що протокол, який складено відповідальною особою, повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку) в межах якого суд здійснює розгляд справи.
При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
Тобто суд апеляційної інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 уповноважений на надання оцінка лише діям останньої, оскільки розгляд питання щодо порушень Правил дорожнього руху потерпілою ОСОБА_4 під час ДТП, яка мала місце 29 квітня 2025 року, виходять за межі розгляду обставин за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №490679 від 22.10.2025.
Враховуючи вищевикладене, сукупність вказаних фактів дають можливість дійти висновку, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку діям потерпілої ОСОБА_4 , а тому вказаний довод скаржника не може бути взятий до уваги.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що диспозиція ст. 124 КУпАП не передбачає відповідальність за спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а тому суд першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин необґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Так дійсно диспозиція ст. 124 КУпАП 124 КУпАП передбачається відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Положеннями КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Зі змісту норми КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП становить діяння - порушення правил дорожнього руху, та наслідок - заподіяна шкоди майну, а саме: транспортним засобам, вантажу, автомобільним дорогам, вулицям, залізничним переїздам, дорожнім спорудам чи іншому майну.
Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 124 КУпАП є доведеність тих обставин, що особа порушила певні вимоги Правил дорожнього руху України, порушення вимог Правил дорожнього руху України перебувають у причинному наслідку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
На даний час нормами чинного законодавства про адміністративні правопорушення не врегульовано відповідальність учасників дорожнього руху за ст.124 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, внаслідок яких потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження.
Крім того, за загальними правилами для кваліфікації події в якості дорожньо-транспортної пригоди не є обов`язковим наявність двох учасників ДТП у якості водії, а тому вказана стаття не виключає ДТП за участю пішохода, з наявність механічних пошкоджень на транспортному засобі водія, який здійснив наїзд на пішохода.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 29 квітня 2025 року, внаслідок порушень ПДР транспортний засіб «ЗАЗ Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а саме подряпина на лівій частині переднього бамперу, про що свідчить схем ДТП, яка була підписана ОСОБА_1 без зауважень.
Таким чином, суд першої інстанції при повному з`ясуванні обставин дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 потрібно кваліфікувати за ст. 124 КУпАП
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік