Справа №345/1320/26 
Провадження № 2/345/1449/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Гапоненка Р.В., розглянувши в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 19.12.2023 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний Договір №156452315 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Відповідач в подальшому збільшив суму кредиту до 27000,00 грн.
28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №156452315 від 19.12.2023 року. 
31.07.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №31/0724-01 відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №156452315 від 19.12.2023 року.
15.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу №15/07/25-Е відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №156452315 від 19.12.2023 року.
Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 130782,60 грн., в тому числі: 27000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 103782,60 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір в сумі 2 662,40 грн. та 7000 грн. витрат на правову допомогу.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано інформацію, що становить банківську таємницю.
25.03.2026 до суду надійшла витребувана інформація. 
Від представника відповідача – адвоката Булавинець М.М. до суду надійшов відзив в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку із сплатою основної заборгованості по кредиту та враховуючи недійсність Кредитного договору і відсутність доказів переходу права вимоги від первісного кредитора. У випадку, якщо суд дійде висновку про те, що дійсність Кредитного договору та перехід права вимоги від первісного кредитора, то враховуючи правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, просить зменшити розмір заявленої до стягнення заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом до 13 500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що кредитний договір №156452315 є нікчемним в силу вимог частин п`ятої та першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (далі – Закон) та статті 215 ЦК України. Кредитний договір всупереч вимогам пункту 9 частини першої статті 12 Закону не містить інформації про загальні витрати за кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит за весь строк дії Кредитного договору. Зазначення даних тільки за Дисконтний період не відповідає вимогам пункту 9 частини першої статті 12 Закону та є підставою для нікчемності Кредитного договору згідно вимог частин п`ятої статті 12 Закону. При цьому згідно з вимогами ч.1 ст. 216 ЦК України встановлено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи нікчемність Кредитного договору відповідачем 23.03.2026 здійснено оплату заборгованості по тілу кредиту у розмірі 27 000 грн.
Як підтверджується поданою відповідачем Заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 19.12.2023, так і Довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», строк кредитування становив 14 днів, а не п`ять років. Крім того строк 14 днів зазначено і в Розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», хоча сам розрахунок процентів здійснено до 06.02.2024, що є перевищенням 14 денного строку. Тому, умова Кредитного договору про встановлення строку п`ять років теж є нікчемною, оскільки нав`язаний строк Кредитного договору у п`ять років не відповідав волі позичальника.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Як вбачається із Кредитного договору згідно пункту 8.3.1. передбачено, що за період від дати видачі Кредиту до 02.01.2024 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 788,40 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,16% від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно пункту 8.4. Кредитного договору передбачено, що після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Отже, процента ставка, що встановлена Кредитним договором, теж не відповідає вимогам Закону, що в чергове підтверджує нікчемність Кредитного договору.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що категорія справ про стягнення заборгованості за кредитним договором не є неординарною, не відзначається особливою складністю, судова практика у таких справах сформована давно, а тому надання правничої допомоги по такій категорії справі не потребує опрацювання великої кількості нормативних актів та пошуку значної кількості правових висновків Верховного Суду. Тому заявлений розмір витрат за надання правничої допомоги є необґрунтованим. 
Крім того, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509, ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Тому, вважає, що з 103782,60 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами, заявленої позивачем, стягненню може підлягати лише 13 500 грн., тобто 50% від простроченої заборгованості, яку позивачем визначено у розмірі 27 000 грн.
Також зазначив, що до позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а саме відсутня належним чином завірена копія первинного платіжного документу. Акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 31 грудня 2024 року, підписаний сторонами договору факторингу № 28/1118-01, яким сторони підтверджують здійснення оплати за відступлення прав вимоги за зазначеним договором, не є первинним документом, який є підставою для бухгалтерського обліку господарської операції відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Тому цей акт не є належним доказом здійснення господарської операції оплати за договором факторингу № 28/1118-01.
Представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог згідно якої просив стягнути з відповідача суму боргу 86200,20 грн., в тому числі: 27000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 59200,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. А також судовий збір в сумі 2 662,40 грн. та 7000 грн. витрат на правову допомогу.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) 19533.00 грн. Формула розрахунку сукупної вартості кредиту виглядає так: СВК - Тіло кредиту + Відсотки + Комісії + Додаткові витрати. Точний розрахунок сукупної вартості кредиту можливий лише при фіксованих умовах договору та передбачуваній поведінці Позичальника. Якщо ж можливі дострокові погашення, штрафи чи зміни процентної ставки, остаточну суму визначити заздалегіть неможливо її можна лише орієнтовно прогнозувати. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 97581,25% річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 130,22% від суми першого Траншу. (згідно з п. 8.8). Продовження строку Дисконтного періоду та настання відкладальних обставин нарахування процентів за ставкою, що застосовується без продовження Дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі строк дії Договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору. (відповідно до п. 8.10).
Згідно прикінцевим положенням п. 17 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%. Оскільки в розрахунку після 14 днів застосовується процентна ставка 2,98%, позивачем подано заяву на зменшення позовних вимог. Отже, позивач просить стягнути з відповідача 113 200,20 грн. у зв`язку з перерахуванням процентів відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того до відзиву на позовну заяву представник відповідача долучив квитанцію від 23.03.2026, щодо сплати заборгованості у розмірі 27 000 грн. Тобто загальна сума заборгованості складає 86 200,20 грн. (27 00,00 грн. за тілом кредиту, 59 200,20 грн. відсотків за користування кредитом).
Щодо відступлення права вимоги за договором факторингу № 28/1118-01, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», зазначає, що сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги. На підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 долучено Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2024 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 270 від 06.02.2024 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. Що свідчить про належне виконання Фактором перед Клієнтом. 
Передставник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив та зазначив, що представником позивача не спростовано доводів відповідача про те, що Кредитний договір є нікчемним в силу вимог ч.1,5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 215 ЦК України. Крім того, у Кредитодавця були відсутні законні підстави для розрахунку сукупної вартості кредиту за період 14 днів, враховуючи, що відповідач в силу вимог статті 16 Закону мав право повернути кредит в будь-який момент і прогнозування має грунтуватись на певних об`єктивних обставинах. Тому, в Кредитному договорі для дотримання вимог п. 9 ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Кредитодавець повинен був вказати сукупну вартість кредиту за весь період строку дії Кредитного договору. Вважає, що відповідь на відзив не містить жодних пояснень, чому у Заявці на отримання грошових коштів в кредит від 19.12.2023, так і в Довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вказано строк кредитування 14 днів, а в Кредитному договорі - п`ять років.
Представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі в яких просить суд позов задоволити з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Вважає, що точний розрахунок сукупної вартості кредиту можливий лише за умови незмінності умов договору та належного виконання Позичальником своїх зобов`язань. У Кредитному договорі № 156452315 від 19.12.2023 зазначена орієнтовна загальна вартість кредиту, яка розрахована виходячи з припущення своєчасного та повного погашення заборгованості. Кредитним договором № 156452315 від 19.12.2023 передбачено розмір прострочених відсотків та конкретну процентну ставку яка буде застосовуватись в період прострочення. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов Кредитного договору. Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: 1. за користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором. 2. за користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. Також, сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п.12.4. Кредитного договору).
Передставник відповідача подав до суду письмові пояснення у справі в яких зазначив, що враховуючи визнаний позивачем реальний 14 денний строк кредитування та строк дії Кредитного договору, який узгоджується із волею позичальника, за період з 20.12.2023 02.01.2024 можуть підлягати до стягнення 4 533,00 грн. процентів за користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України. В протилежному випадку, позивач не має права на стягнення жодних процентів за ст. 1048 ЦК України, враховуючи, що Кредитний договір є нікчемним в силу вимог частин п`ятої та першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 215 ЦК України, оскільки в ньому не вказано сукупної вартості кредиту за п`ять років, а вказано тільки таку вартість за 14 днів. Щодо нарахування та стягнення процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, то з урахуванням положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи, що воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року, а Кредитний договір укладено 19.12.2023 року, то нарахування процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК згідно Кредитного договору є неправомірним. Крім того, твердження представника Позивача про те, що «Як зазначалося вище сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п.12.4. Кредитного договору)» є таким, що суперечить змісту п.12.4. Кредитного договору.
Представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі в яких просить суд позов задоволити з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Зазначає, що не погоджується з тим, що загальний строк кредиту є 14 днів. Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 14 днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. (п. 3.1. Кредитного договору.) Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання (п. 11.1. Кредитного договору). Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту 18.01.2029 (п. 7.3. Кредитного договору). У разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника (9.1.1.7. Кредитного договору). Таким чином, загальний строк кредиту становить п`ять років або до дострокового розірвання у разі неналежного виконання умов кредитного договору, а саме 14 днів є Дисконтним періодом.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з ч. 1ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 даного Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 19.12.2023 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний Договір №156452315 на суму 15 000,00 грн.
Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику й Паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора HSFU-8987.
Згідно з умовами Кредитного договору первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 15 000,00 грн. шляхом перерахування через банк-провайдер. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 27000,00 грн.
До матеріалів справи також додано довідку щодо дій позичальника в Інформаційно- телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та паспорту споживчого кредиту до договору №156452315 від 19.12.2023 року, де зазначено основні умови кредитування.
Із витребуваної судом інформації з АТ «Універсал Банк», встановлено, що в Банку на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 . Щодо зарахування на картку грошових коштів, то за період з 19.12.2023 по 27.12.2023 було зарахування коштів різними платежами у сумі 27000,00 грн.
Відповідно до виписки з особового рахунка ОСОБА_1 що надана позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором №156452315 від 19.12.2023 року станом на момент подання позовної заяви становить 130782,60 грн., в тому числі: 27000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 103782,60 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом.
Матеріалами справи встановлено, що 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод до нього, де остання додаткова угода є №27 та продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, за плату, включаючи суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги .
31.07.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №31/0724-01 відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №156452315 від 19.12.2023 року.
15.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу №15/07/25-Е відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №156452315 від 19.12.2023 року.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Щодо відступлення права вимоги за договором факторингу № 28/1118-01, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», суд приходить до переконання, що в даному випадку в договорі прямо зазначено, що право вимоги переходить у момент підписання реєстру прав вимоги, а не після здійснення оплати, то цей пункт договору має пріоритет. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, тому факт підписання реєстру означає, що сторони погодили перехід права вимоги незалежно від подальших платежів. Тобто, факт наявності або відсутності фінансування за відповідним договором є внутрішнім взаємовідносинами фінансових компаній. В цьому контексті важливим є те, що перехід прав вимоги відбувся після підписання сторонами відповідних Реєстрів. 
Чинне законодавство не встановлює прямої вимоги про те, що право вимоги переходить лише після оплати. Стаття 1077 ЦК України, яка регулює факторинг, лише встановлює обов`язок сплати за договором факторингу, але не визначає момент переходу прав. Це дозволяє сторонам договору самостійно визначати, коли відбувається перехід права вимоги, що відповідає загальному принципу свободи договору (волі сторін), закріпленому в цивільному праві. Таким чином, Сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги. 
На підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 долучено Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2024 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 270 від 06.02.2024 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. Що свідчить про належне виконання Фактором перед Клієнтом. 
Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що Кредитний договір є нікчемним в силу вимог ч.1,5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 215 ЦК України, як такі, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. А саме в контесті розділу «8. ВАРТІСТЬ ПОСЛУГ КРЕДИТОДАВЦЯ. ЦІНА ДОГОВОРУ» Кредитного договору, в ньому не міститься інформація про загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит за весь строк дії Кредитного договору, a міститься інформація тільки така інформація за дисконтний період (14 календарних днів), що не є строком дії Кредитного договору, що визначений пунктом 11.1 Кредитного договору та який становить п`ять років з моменту підписання Кредитного договору.
Згідно кредитного договору №156452315 від 19.12.2023 року позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 14 днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. (п. 3.1. Кредитного договору.) 
Відповідно до паспорту споживчого кредиту загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) 19533.00 грн. Точний розрахунок сукупної вартості кредиту можливий лише при фіксованих умовах договору та передбачуваній поведінці Позичальника. Якщо ж можливі дострокові погашення, штрафи чи зміни процентної ставки, остаточну суму визначити заздалегіть неможливо її можна лише орієнтовно прогнозувати. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 97581,25% річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 130,22% від суми першого Траншу. (згідно з п. 8.8). Продовження строку Дисконтного періоду та настання відкладальних обставин нарахування процентів за ставкою, що застосовується без продовження Дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі строк дії Договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору. (відповідно до п. 8.10).
Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. (п. 11.1. Кредитного договору.) Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту 18.01.2029. (п. 7.3. Кредитного договору.) У разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника (п. 9.1.1.7. Кредитного договору). 
Водночас, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його. Маючи сумніви у визначенні дійсного розміру заборгованості за іпотечним договором, суди не визначили його відповідно до умов кредитного договору.
З огляду на наведені правові позиції, суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору, з урахування відомостей, якій містяться у розрахунках заборгованості.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
Водночас, проаналізувавши умови пунктів 3.2 та 3.3 спірного кредитного договору, суд дійшов висновку, що перша пролонгація строку Дисконтного періоду за цим договором можлива за одночасного настання наступних умов:
1) активації позичальником (відповідачем) в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду;
2) здійснення протягом Дисконтного періоду та періоду Пільгової реструктуризації оплати позичальником (відповідачем) всіх нарахованих за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду процентів у розмірі 4533 грн. 00 коп.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено факту пролонгації договору №156452315 від 19.12.2023, оскільки ним не надано будь-яких доказів, які б підтверджували те, що відповідач активував в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів первісного кредитора функцію продовження строку Дисконтного періоду, що давало б підстави вважати, що внесена ним оплата була спрямована саме з метою продовження строку кредитування.
Крім того, зі змісту позовної заяви встановлено, що сторона позивача просила суд стягнути з відповідача заборгованість, яка складається з заборгованості по кредиту та з заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом.
Однак, вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язань, встановлені охоронною нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, позовна заява не містить, як і відповідного розрахунку до неї не долучено.
При цьому, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Таким чином твердження представника позивача про нарахування відсотків відповідно до п. 12.4 договору згідно зі ст. 625 ЦК України є неспроможним, у зв`язку з незаявленням відповідних вимог, а також у зв`язку зі звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану, який триває на даний час.
А тому, оскільки п. 3.1 договору №156452315 від 19.12.2023 визначений строк дисконтного періоду, який становить 14 днів, саме протягом даного строку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням положень п.п. 8.3.1 цього договору, становлять 2,16% на день.
Так, 25000,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 2,16% % (узгоджений сторонами у п.п. 8.3.1 договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами) = 540,00 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами) х 3 (дні користування коштами 20.12.2023 – 22.12.2023) = 1620,00 грн.
22.12.2023 відповідач збільшив тіло кредиту на 2000,00 грн. 
27000,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 2,16% % (узгоджений сторонами у п.п. 8.3.1 договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами) = 583,20 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами) х 11 (дні користування коштами 23.12.2023 – 02.01.2024) = 6415,20 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором №156452315 від 19.12.2023 становить 8035,20 грн. (1620,00 грн. + 6415,20 грн.).
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного кредитного договору №156452315 від 19.12.2023, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, враховуючи, що під час розгляду справи відповідач здійснив погашення заборгованості на суму 27 000,00 грн, що підтверджується квитанцією №2954889561 від 23.03.2026 а також, беручи до уваги правомірність набуття права вимоги позивачем за спірним кредитним договором, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 8035,20 грн. заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. А тому, позовні вимоги необхідно задоволити частково.
Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2662,40 грн. 
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 248,17 грн. (8035,20 грн. х 2662,40 грн. / 86200,20 грн.).
Зокрема, частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. позивач надав суду: договір про надання правничої допомоги від 20.08.2025, додаткову угоду від 01.09.2025 до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 20.08.2025 щодо боржника Радзиняк С.М., копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та довіреність.
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, яка розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, беручи до уваги, твердження сторони відповідача про неспівмірність зазначених втрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
На підставі викладеного, ст.ст. 512, 514, 526, 626, 628, 639, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 133, 137, 141, 259, 264-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (02094, м. Київ, вул.Юрія Поправки, буд.6, кабінет 13, ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором №156452315 від 19.12.2023 року в розмірі 8035,20 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 248,17 грн. судового збору та 4000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: