ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 161/16036/25 пров. № А/857/19556/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді- Хобор Р.Б.,
суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря судового засідання: Богачука Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2026 року, що ухвалив суддя Олексюк А.В. у м. Луцьку, у справі № 161/16036/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Катран+”, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 5364328 від 01 серпня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 серпня 2025 року поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області молодший лейтенант поліції Гаджиєв Мурад Асім-Огли виніс щодо позивача постанову серії ЕНА № 5364328 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1190 грн за частиною першою статті 121-3 КУпАП.
У постанові зазначено, що 01 серпня 2025 року о 09 год. 10 хв. у м. Луцьку по вул. Карпенка-Карого, 3 позивач керував транспортним засобом BMW 428I, номерний знак НОМЕР_1 , з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу, чим порушив пункт 2.9 “в” Правил дорожнього руху України.
Позивач вважав таку постанову протиправною, оскільки автомобілю BMW 428I, VIN НОМЕР_2 , під час митного оформлення було присвоєно номерний знак для разових поїздок НОМЕР_1 , що підтверджується вантажно-митною декларацією № 25UA205150001491U5 від 03 лютого 2025 року. Розбіжність у супровідних документах, де зазначено номер 03НА0600, позивач пояснював технічною опискою, допущеною ТОВ “Катран+” під час оформлення договору купівлі-продажу та актів прийняття-передачі транспортного засобу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Постанову серії ЕНА № 5364328 від 01 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП змінено в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1190 грн.
Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.
При цьому суд обмежився усним зауваженням щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрив на підставі частини другої статті 284 КУпАП.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи наявні докази використання позивачем на автомобілі BMW 428I номерного знака для разових поїздок 03НА0060, однак, на момент винесення оскарженої постанови, транспортний засіб не був зареєстрований в уповноваженому органі МВС, а тому використання такого транспортного засобу позивачем свідчить про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що вчинене правопорушення є малозначним, з огляду на те, що автомобілю було присвоєно транзитний номерний знак НОМЕР_1 , а розбіжність у документах виникла внаслідок технічної описки, допущеної третьою особою.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Таку позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення. Звертає увагу на те, що підстава зупинки транспортного засобу не була доведена належними і допустимими доказами. Позивач зазначає, що поліцейський повідомив позивачу іншу причину зупинки, а саме перевірку страхового полісу, тоді як оскаржена постанова винесена за керування транспортним засобом з номерним знаком, що, на думку відповідача не належить цьому транспортному засобу.
Також апелянт зазначає, що автомобілю BMW 428I, VIN НОМЕР_2 , було присвоєно номерний знак для разових поїздок НОМЕР_1 , що підтверджується вантажно-митною декларацією № 25UA205150001491U5 від 03 лютого 2025 року. Саме цей номерний знак був встановлений на транспортному засобі, а помилкове зазначення у документах номера НОМЕР_3 було технічною опискою, допущеною ТзОВ “Катран+”, яку в подальшому товариство виправило.
Окремо позивач покликається на те, що суд першої інстанції залишив без належної оцінки його доводи щодо неправомірності зупинки транспортного засобу, не витребував відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля та з портативного відеореєстратора поліцейського, а також не забезпечив повного з`ясування обставин, які мали значення для правильного вирішення спору.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, його також оскаржив Департамент патрульної поліції Національної поліції України, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, встановивши наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, безпідставно застосував положення статті 22 КУпАП та звільнив позивача від адміністративної відповідальності за малозначністю. 
Департамент патрульної поліції також зазначає, що частина перша статті 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому засобу, а тому постанова серії ЕНА № 5364328 є законною і обґрунтованою. Також відповідач вказує на те, що суд, застосувавши статтю 22 КУпАП, фактично вийшов за межі своїх повноважень, визначених статтею 286 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що згідно з постановою серії ЕНА № 5364328 від 01.08.2025, винесеною поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області молодшим лейтенантом поліції Гаджиєвим Мурадом Асім-Огли, 01.08.2025 року о 09:10 у м. Луцьку, по вул. Карпенка-Карого, 3 ОСОБА_1 керував автомобілем BMW 428І н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, що не належить даному транспортному засобу, чим порушив п.2.9.в ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 121-3 ч. 1 КУпАП (а.с.6).
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
За приписами частини першої статті 8 Закону України “Про Національну поліцію”, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 35 Закону України “Про Національну поліцію” передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до пункту 2.9 “в” Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу.
Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами, а також за інші дії, спрямовані на умисне приховування номерного знака.
Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, та іншими документами.
Як видно зі змісту статті 252 КУпАП, орган чи посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, саме на відповідача покладається обов`язок довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами те, що позивач 01 серпня 2025 року керував транспортним засобом BMW 428I з номерним знаком, який не належить цьому транспортному засобу.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом доказування у цій справі є не загальне питання державної реєстрації транспортного засобу, а саме наявність або відсутність обставин, які були поставлені позивачу у вину в оскарженій постанові, а саме керування транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу.
Апеляційний суд встановив, що автомобіль BMW 428I, VIN НОМЕР_2 , був імпортований в Україну ТОВ “Катран+” із США за вантажно-митною декларацією № 25UA205150001491U5 від 03 лютого 2025 року. У цій декларації міститься відмітка про присвоєння вищевказаному автомобілю транзитного номерного знака 03НА0060.
Саме з цим номерним знаком, як встановив і суд першої інстанції, позивач керував транспортним засобом 01 серпня 2025 року.
Разом з тим, у договорі купівлі-продажу автомобіля № 1056 та супутніх актах від 13 лютого 2025 року зазначений номер 03НА0600. Третя особа ТОВ “Катран+” у поданих до суду поясненнях вказала, що при оформленні цих документів була допущена технічна описка, а саме помилково вказано номер 03НА0600 замість фактичного номера НОМЕР_1 . Для виправлення цієї помилки 21 листопада 2025 року оформлено новий пакет документів з коректним номером.
Отже, наявність розбіжності у документах, оформлених третьою особою, сама по собі не доводить того, що номерний знак НОМЕР_1 не належав транспортному засобу НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_2 , оскільки матеріали справи містять первинний документ митного оформлення, у якому зазначено саме цей номерний знак.
Пунктом 48 Порядку державної реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі – Порядок № 1388), передбачено, що відмітка про видачу номерних знаків для разових поїздок робиться, зокрема, в документах, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів.
Тому вантажно-митна декларація з відміткою про присвоєння номерного знака для разових поїздок є належним доказом для перевірки того, чи був відповідний номерний знак пов`язаний з конкретним транспортним засобом.
Апеляційний суд також враховує, що оскаржена постанова не була винесена за порушення строків державної реєстрації транспортного засобу. Позивача не притягнуто до відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП, а тому висновки суду першої інстанції щодо того, що транспортний засіб не був зареєстрований в уповноваженому органі МВС, не можуть бути самостійною підставою для підтвердження складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Крім того, пунктом 7 Порядку № 1388 визначено загальне правило щодо обов`язку зареєструвати або перереєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення або виникнення інших передбачених обставин. Разом з тим, у період дії правового режиму воєнного стану пункт 16 Порядку № 1388 містить спеціальне положення щодо обов`язку власників зареєструвати або перереєструвати транспортні засоби протягом дев`яноста днів після припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях.
Тому обставина незавершення державної реєстрації транспортного засобу, на час винесення оскарженої постанови, не спростовує відмітки у вантажно-митній декларації про присвоєння транспортному засобу номерного знака для разових поїздок 03НА0060 та не доводить того, що позивач керував автомобілем з номерним знаком, який цьому засобу не належить.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Апеляційний суд вважає, що наявні у справі докази у своїй сукупності не дають підстав для ствердного висновку про те, що 01 серпня 2025 року позивач керував транспортним засобом BMW 428I, VIN НОМЕР_2 , з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу.
У той же час, апеляційний суд встановив, що матеріали справи містять документ митного оформлення, який підтверджує присвоєння автомобілю BMW 428I, VIN НОМЕР_2 номерного знака для разових поїздок 03НА0060, а розбіжність у подальших документах третьої особи пояснена технічною опискою.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийняття постанови серії ЕНА № 5364328 від 01 серпня 2025 року, а суд першої інстанції помилково визнав встановленою наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Щодо інших доводів апеляційних скарг, апеляційний суд, оцінивши відповідні доводи вважає, що такі на вказаний висновок апеляційного суду та на обраний судом спосіб захисту порушеного права не впливають.
Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:
1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;
2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;
3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;
4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;
5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;
6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;
7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38цього Кодексу;
8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;
9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі;
10) проходження військової служби особою, щодо якої розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що відповідач не довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5364328 від 01 серпня 2025 року необхідно скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про задоволення позову з вищевикладених мотивів.
Оскільки апеляційний суд ухвалює нове рішення про задоволення позову, питання розподілу судових витрат вирішується за правилами статті 139 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за звернення до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги.
Тому на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сплачений судовий збір у розмірі 762,72 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2026 року у справі № 161/16036/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Постанову серії ЕНА № 5364328 від 01 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1190 грн скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 762,72 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель