ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29870/25	
Суддя І інстанції – Лозицька І.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.08.2025 №046150017738 про перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 по виключенню з розрахунку пенсії стажу, набутого на території Естонської Республіки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.01.1985 по 22.02.1985, з 22.04.1985 по 28.08.1992 та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 29.04.2025, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року позовну заяву задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.08.2025 №046150017738 про перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 по виключенню з розрахунку пенсії стажу, набутого на території Естонської Республіки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.01.1985 по 22.02.1985, з 22.04.1985 по 28.08.1992 та здійснити перерахунок, та виплату пенсії ОСОБА_1 з 29.04.2025, з урахуванням виплачених сум.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована правомірністю проведення перерахунку пенсії позивача по виключенню з розрахунку пенсії стажу, набутого на території Естонської Республіки.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачем було встановлено, що рішенням від 15.08.2025 №046150017738 пенсійним органом було проведено перерахунок пенсії та виключено зі страхового стажу позивача періоди роботи з 11.01.1985 по 22.02.1985, з 22.04.1985 по 28.08.1992 на території Естонської Республіки.
Позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про перерахунок пенсії, з урахуванням періодів роботи на території Естонської Республіки.
Листом від 29.09.2025 №47741-37335/В-01/8-0400/25 «Про розгляд звернення» на звернення позивача №ВЕБ-04001-Ф-С-25-185445 від 05.09.2025, що надійшло через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (вх. №37335/В-0400-25 від 05.09.2025) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу про те, що згідно п. 1 ст. 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення, яку ратифіковано 02.11.2011, якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання на території однієї із Сторін. На виконання статей 15, 33 Договору між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про співробітництво в галузі соціального забезпечення від 20.02.1997, статей 6, 13 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення, яку ратифіковано 02.11.2011, було проведено перерахунок пенсії по виключенню з розрахунку пенсії стажу, набутого на території Естонської Республіки. Перерахунок було проведено з 01.09.2015 з урахуванням норм статті 45 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Листом від 13.10.2025 №51924-40040/В-01/8-0400/25 «Про розгляд звернення» на звернення позивача від 17.09.2025 №ВЕБ-04001-Ф-С-25-198948, що надійшло через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (вх. №40040/В-0400-25 від 17.09.2025) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу повідомлено про те, що детальне роз`яснення з питання, порушеного позивачем у зверненні, останньому було надано листом від 29.09.2025 47741-37335/В-01/8-0400/25.
Позивач вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу періоди роботи на території Естонської Республіки, звернулась до суду з адміністративним позовом. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В свою чергу, спірний у даній справі є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.08.2025 №046150017738, яким було проведено перерахунок пенсії позивачу та виключено з розрахунку пенсії стаж, набутий на території Естонської Республіки.
Як встановлено колегією суддів, в якості матеріально-правової підстави для вчинення такої дії Відповідач посилається на п. 1 ст. 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, ратифікованої Законом України від 02.11.2011 року за № 3990-VI «Про ратифікацію Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення», яка набрала чинності 01.02.2012 року.
Відповідно до вказаного пункту Угоди якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання на території однієї із Сторін.
Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року, колегія суддів звертає увагу на те, що ця Угода укладена між Україною та Естонською Республікою, в той час як між ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ОСОБА_1 виник спір щодо зарахування до її страхового стажу періодів роботи на території СРСР, зокрема Естонської РСР, а саме з 11.01.1985 по 22.02.1985, з 22.04.1985 по 20.08.1991 року, а також з 20.08.1991 року по 28.08.1992 року в Естонській Республіці.
Разом з тим, пенсійний орган не навів доводів, які б свідчили, що зазначені в такій Угоді правила поширюються також на особливості врахування страхового стажу, набутого в період роботи на території Естонської РСР.
Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 3 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року вона застосовується до осіб, на яких поширюється або поширювалось законодавство відповідної Сторони, зазначене у статті 2 цієї Угоди.
У свою чергу ст. 2 вказаної Угоди передбачає, що вона застосовується, зокрема, до такого законодавства: в Україні - до законодавства, яке регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; в Естонській Республіці - до законодавства, яке регулює державне пенсійне страхування.
Таким чином, для поширення на спірні правовідносини положень Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 року відповідач зобов`язаний був довести, що на позивача в Естонській Республіці поширюється законодавство, яке регулює державне пенсійне страхування.
Однак, відповідачем до суду такого доведено не було.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р у статті 6 передбачено, що для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам-учасникам Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угоди.
При цьому, в Угоді йде мова про території колишнього СРСР взагалі, та не пов`язується визнання стажу, виключно набутого на територіях союзних радянських республік, правонаступниками яких є держави-учасники Угоди.
Оскільки Естонська РСР входила до складу СРСР у періодах роботи позивача з 11.01.1985 по 22.02.1985, з 22.04.1985 по 20.08.1991 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей стаж позивача набутий на території колишнього СРСР, повинен бути зарахований до його страхового стажу.
Відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивачки, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідного рішення.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи відомості трудової книжки позивача, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що періоди роботи позивача з 11.01.1985 по 22.02.1985, з 22.04.1985 по 28.08.1992 підлягають зарахування до страхового стажу позивача, а тому спірне рішення від 15.08.2025 №046150017738 про перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 по виключенню з розрахунку пенсії стажу, набутого на території Естонської Республіки є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.01.1985 по 22.02.1985, з 22.04.1985 по 28.08.1992 та здійснити перерахунок, та виплату пенсії ОСОБА_1 з 29.04.2025, з урахуванням виплачених сум.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 28 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун