ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6419/26 Справа № 216/3909/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЦИМБАЛІСТЕНКО О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 216/3909/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М..
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Цимбалістенко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 березня 2026 року, 

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Позовна обгрунтована тим, що 30 липня 2011 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . Центрально - Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зареєстровано шлюб, актовий запис № 470. 
Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2020 року справа № 216/5632/19, номер провадження 2/216/2097/20 шлюб між сторонами розірвано. 
В шлюбі у сторін у справі народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року справа № 216/5536/19 номер провадження 2-н/216/840/19 відповідачу ОСОБА_2 присуджено сплачувати на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_3 щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.
Оскільки донька потребує постійного лікування, позивач зверталась до лікарів за медичною допомогою. Під час лікування позивач багато коштів витрачає на здачу аналізів та придбання ліків. І коштів на придбання ліків в позивача не вистачає оскільки остання не працює.
Допомогу від центру зайнятості позивач також не отримує. Внаслідок чого позивач постійно позичає гроші у знайомих та звертається за матеріальною допомогою до своїх батьків. Аліменти відповідач виплачує не регулярно та в невеликій кількості. 
Позивач вважає, що крім призначених судом аліментів відповідач повинен приймати участь у додаткових витратах на лікування доньки.
На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача одноразово додаткові витрат на дитину в розмірі 83 808,02 грн.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% понесених витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, а саме у розмірі 37 503 грн 10 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 541 грн 89 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з?ясування обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач по справі була забов`язана завчасно попередити відповідача, як батька дитини, про наміри що стосуються втручання що до здоров`я дитини, а також її лікування.
Апелянт зауважує на тому, що при виконанні індивідуальної реабілітаційної програми (ІРП) розподіл обсягу реабілітаційної роботи (участь фахівців різного рівня підготовки і частка батьків) має враховувати вік дитини та рівень її когнітивного функціонування. При проведенні медикосоціальної реабілітації дітей з РАС батьки повинні давати інформовану згоду на застосування ІРП.
Зазначає, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, крім того, він регулярно сплачує на додаткові витрати на дитину, згідно норм чинного законодавства, а саме 45% щомісяця від заробітної плати.
Посилається на те, що наявний в матеріалах справи документ під назвою «Скан 3909», на який позивачка посилається як на доказ винайму житла в місті Харкові, з метою відвідування закладу під назвою «Space Clinic», не є належним та допустимим доказом у справі, а оплата оренди квартири, відповідно до договорів, в загальній сумі 18 000 грн, не підтверджена платіжними документами які повинні були б надані суду. Крім того посилається на те, що в матеріалах справи містяться чеки і квитанції препаратів, котрі не були призначені лікарями.
Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи не має жодного документа що засвідчує наявність відповідних ліцензій про те що «Space Сlinic» мають право надавати реабілітаційні послуги дітям з розладом аутичного спектру, також хоче зазначити що не має жодного направлення лікаря на консультації котрих перебувала донька до закладу «Space Сlinic». Також заклад «Space Сlinic» не відносится до рекомендованих закладів охорони здоров`я від МОЗ що надають реабілітаційні послуги дітям з розладом аутичного спектру. Тому відповідачем ставиться під сумнів відповідні призначення лікаря, зокрема, психостимулюючих препаратів, препаратів без досвіду застосування лікарського засобу для дітей з численними побічними ефектами. Також апелянт посилається на те, що лікарем «Space Сlinic» призначено курс стимуляції за методом «Томатіс» та біоакустична корекція, разом з тим, жоден з лікарів, в яких перебувала на консультаціях донька, не рекомендував данний метод. Також данний метод не відносится до доказової бази ефективності лікування дітей з розладом аутичного спектру, відповідно, носить характер експериментального методу і його віддалені результати не відомі. Зауважує, що на данний метод стимуляції він згоди не надавав.
Апелянт в апеляційній скарзі просить звернути увагу на те, що позивачка не надає йому можливості підтримувати зв`язок з донькою. Свідчення про те, що він не цікавиться здоров`ям дончки, не відповідають дійсності. Відповідно до комплексного психолого-педагогічного висновку від 21 травня 2025 ІРЦ №1 Криворізької міскої ради ОСОБА_3 має порушення опорно-рухового апарату (порушення постанови, крило видні лопатки, плосковальгусні ступні), не може висморкувуатись. Мовлиннєві труднощі тяжкого ступення прояву. Спостерігаєтся швидка втомлюваність. Наявні навчальні труднощі, інтелектуальні труднощі. За данними висновку від 03 листопада 2020 року того ж ІРЦ, в порівняні з висновком наданим 2025 року очевидно що стан дитини погіршився, оскільки за данними 2020 року порушення опорно-рухового апарату відсутні, також відсутні дані за підвищену втомлюваність дитини, спостерігалась як енергійна і жвава, також немає відомостей про інтелектуальні порушення. Тому у апелянта виникає питання наскільки відповідально позивачка відносится до виховання дитини.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).
Судовим наказом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника, до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).
Згідно довідки від 18 квітня 2024 року Криворізького філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості зайнятості виданої ОСОБА_1 вбачається, що позивач є безробітньою.
Згідно копії рекомендацій ТОВ «БДМЦ» ОСОБА_3 виписано наступні ліки: Когнум,Текотен, Ньюрексан. У ОСОБА_3 наявна затримка мовного розвитку (а.с.41).
Згідно довідки про надання реабілітаційних послуг ФОП « ОСОБА_4 » ОСОБА_3 пройшла курс реабілітаційних заходів з 09 жовтня 2023 року до 25 жовтня 2023 року, вартість яких становить 21 200 грн (а.с.22).
Згідно довідки про надання реабілітаційних послуг ФОП « ОСОБА_4 » ОСОБА_3 пройшла курс реабілітаційних заходів з 11 грудня 2023 року до 28 грудня 2023 року, вартість яких становить 24 050 грн (а.с.23).
Згідно довідки про надання реабілітаційних послуг ФОП « ОСОБА_4 » ОСОБА_3 пройшла курс реабілітаційних заходів з 11 грудня 2023 року до 28 грудня 2023 року, вартість яких становить 24 200 грн (а.с. 24).
Згідно копії рекомендацій «Space Clinic» ОСОБА_3 виписано наступні ліки: Лімофіазот, Неврохеель, Вітамін Д, Отикс, Селента, Eridon, Сонопакс, Мелатонін, Когнум, Текотен, Ньюрексан, Трасергель (а.с. 29,35,36,41).
У зв`язку з хворобою дитина потребує додаткових витрат на лікування.
Звретаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, позивач посилалась на те, що витрачені нею кошти на лікування доньки на загальну суму 83 808,02 грн, є додатковими витратами на дитину, а тому відповідач, як батько, повинен відшкодувати половину цих витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачем витрати вважаються додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами та пов`язані із лікуванням дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Правовий аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2022 року в справі №761/27222/20 та від 04 грудня 2019 року у справі №320/383/19).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з урахуванням стану здоров`я неповнолітньої дитини, документального підтвердження розміру додаткових витрат на утримання дитини та фактичного понесення їх позивачкою, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половини таких понесених витрат в сумі 37 503,10 грн.
При цьому судом першої інстанції, обґрунтовано до додаткових витрат в даній справі віднесено наступні документально підтверджені позивачем витрати на дитину у зв`язку з її лікуванням та виписаними рецептами лікарів, а саме купівля наступних лікарських засобів: Нюрексана, відповідно до квитанцій від 05 серпня 2023 року, від 29 серпня 2023 року, від 23 вересня 2023 року на загальну суму 837,84 грн (а.с.28); Когнуму, відповідно до квитанції від 26 вересня 2023 року, на суму 53 грн (а.с.28); Віта-мелатоніну, відповідно до квитанції від 22 грудня 2023 року, на суму 60,10 грн (а.с.30); Віта-мелатоніну, відповідно до квитанції від 05 січня 2024 року, на суму 43,96 грн (а.с.32); Віта-мелатоніну, відповідно до квитанції від 13 лютого 2024 року, на суму 88,80 грн (а.с.32); Нервохееля, відповідно до квитанції від 24 жовтня 2023 року, на суму 282,20 грн (а.с.33); Нервохееля, відповідно до квитанції від 24 жовтня 2023 року, на суму 282,20 грн (а.с.33); Сілента, відповідно до квитанції від 13 листопада 2023 року, на суму 303,40 грн (а.с.33); Сілента, відповідно до квитанції від 13 листопада 2023 року, на суму 303,40 грн (а.с.33); ОСОБА_5 , відповідно до квитанції від 30 жовтня 2023 року, на суму 208 грн (а.с.34); Лімфоміазоту, відповідно до квитанції від 30 жовтня 2023 року, на суму 393,78 грн (а.с.34); Сілента, відповідно до квитанції від 30 жовтня 2023 року, на суму 312,14 грн (а.с.34); Когівісу, відповідно до квитанції від 30 жовтня 2023 року, на суму 320,03 грн (а.с.34); Сонопаксу, відповідно до квитанція від 05 квітня 2024 року, на суму 192,14 грн (а.с.37); Eridon, відповідно до квитанції від 28 грудня 2023 року, сума 278,12 грн (а.с.38); Сонопаксу, відповідно до квитанції від 06 березня 2024 року, на суму 229 грн (а.с.39); Віта-мелатоніну, відповідно до квитанції від 03 березня 2024 року, сума 56,60 грн (а.с.39); Віта-мелатоніну, відповідно до квитанції від 22 березня 2024 року, на суму 130,80 грн (а.с.40); Eridon, відповідно до квитанції від 22 березня 2024 року, на суму 264,63 грн (а.с.40); Норексану, відповідно до квитанції від 05 серпня 2023 року, на суму 268 грн (а.с.41); Текотену, відповідно до квитанції від 09 червня 2023 року, на суму 232,80 грн (а.с.41); Когнуму, відповідно до квитанції від 09 серпня 2023 року, на суму 582,10 грн (а.с.41); Сонопаксу, відповідно до квитанції від 03 травня 2024 року, на суму 166,60 грн (а.с.81) та Віта-мелатоніну, відповідно до квитанції від 22 травня 2024 року, на суму 192,14 грн (а.с.81).
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано до додаткових витрат в даній справі віднесено оплату реабілітаційних послуг наданих ФОП « ОСОБА_4 » на загальну суму 69 450 грн (а.с.42-80).
Суд першої інстанції врахував положення ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та, що понесені витрати щодо дитини стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст. 185 СК України.
Також колегія суддів зазначає про доведеність позивачкою в суді понесених нею додаткових витрат на дитину в загальному розмірі 75 006,20 грн і такі витрати є додатковими, які зумовлені особливими обставинами, а саме станом здоров`я дитини.
Надані позивачкою докази відповідачем не спростовані.
Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції посилання апелянта на те, що в матеріалах справи не має жодного документа що засвідчує наявність відповідних ліцензій про те що «Space Сlinic» мають право надавати реабілітаційні послуги дітям з розладом аутичного спектру, оскільки реабілітаційні послуги були надані, їх оплата підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач не надав власних доказів, які спростовували б необхідність проведення такої реабілітації. При цьому посилання апелянта на те, що лікарем «Space Сlinic» призначено курс стимуляції за методом «Томатіс» та біоакустична корекція, разом з тим, жоден з лікарів, в яких перебувала на консультаціях донька, не рекомендував данний метод, не свідчать про відсутність необхідності проходження дитиною курсу стимуляції за методом «Томатіс» та біоакустичної корекції.
Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позовних вимог позивачки доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, оскільки передметом даного спору є стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а посилання апелянта на те, що крім аліментів він регулярно сплачує на додаткові витрати на дитину, згідно норм чинного законодавства, 45% від заробітної плати, не підтверджені матеріалами справи.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що наявний в матеріалах справи документ під назвою «Скан 3909», на який позивачка посилається як на доказ винайму житла в місті Харкові, з метою відвідування закладу під назвою «Space Clinic», не є належним та допустимим доказом у справі, а оплата оренди квартири, відповідно до договорів, в загальній сумі 18 000 грн, не підтверджена платіжними документами які повинні були б надані суду та про те, що в матеріалах справи містяться чеки і квитанції препаратів, котрі не були призначені лікарями, оскільки судом першої інстнанції в задоволенні стягнення вказаних витрат відмовлено.
З огляду на положення ст. 180 та 185 СК України участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Відповідно до ч 7, 8 ст. 7 СК України кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
В матеріалах справи наявні довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на її лікування.
Виходячи з того, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не заслуговують на увагу посилання апелянта на незначні доходи і його фактичне утримання малолітньої дитини від іншого шлюбу, оскільки ним не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та його дійсного майнового стану.
Доводи апеляційної скарги, за своїм змістом та суттю загалом, є запереченнями проти позову ОСОБА_1 , які судом враховано, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
При цьому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка не надає відповідачу можливості підтримувати зв`язок з донькою, а свідчення про те, що відповідач не цікавиться здоров`ям дочки, не відповідають дійсності та про те, що, на думку відповідача, позивачка безвідповідально відносится до виховання дитини, не стосуються предмету даного спору.
Доказів, які б спростували правильні висновки суду, скаржником не надано.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом цієї справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Доводи ж апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права не впливають на правильність висновків суду по суті спору, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування судового рішення (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: