Справа № 344/3270/26 
Провадження № 33/4808/343/26 
Категорія ч. 5 ст. 126 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Михайлюка Н.М., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Михайлюка Н.М. на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 665 (шістсот п`ять) грн 60 коп, -

в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало у керуванні транспортним засобом без права керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, повторно протягом року, за наступних встановлених суддею обставин.
06.02.2026 о 23 год. 50 хв. у м. Івано-Франківську по вул. Софрона Мудрого ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi S5, н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , без посвідчення водія, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинене повторно протягом року. ОСОБА_1 притягнуто 24.08.2025 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім того, постановою Івано-Франківського суду від 27.10.2025 у справі № 344/15485/25 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, захисник адвокат Михайлюк Н.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. У разі якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про неможливість закриття провадження на цій стадії – скасувати постанову та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.
Вважає вказану постанову незаконною, передчасною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на істотні порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а також недоведеність складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що суд не встановив належними та допустимими доказами кваліфікуючу ознаку, обов`язкову для складу правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП, а саме повторність протягом року. Із тексту оскаржуваної постанови вбачається, що суд, обґрунтовуючи повторність, послався на твердження про притягнення ОСОБА_1 24.08.2025 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також на постанову від 27.10.2025 у справі №344/15485/25 за ч. 5 ст. 126 КУПАП. При цьому в переліку доказів, на як безпосередньо послався суд, зазначено не копії попередніх постанов суду чи інших актів із даними про набрання ними законної сили, а лише протокол, довідку інспектора поліції, повідомлення про те, що посвідчення водія не видавалося, та відеозаписи з місця зупинки транспортного засобу. Отже, судом не наведено, що у матеріалах справи були досліджені належні письмові докази, які безсумнівно підтверджують: факт попереднього притягнення апелянта саме за ч. 2, 3 або 4 ст. 126 КУпАІІ; дату набрання відповідною постановою законної сили; те, що таке попереднє притягнення на момент події 06.02.2026 утворювало ознаку повторності у розумінні ч. 5 ст. 126 КУПАП.
Стверджує, що у мотивувальній частині постанови суд зазначив, що ОСОБА_1 чи його захисник не надали жодного доказу того, що особа не вчиняла відповідного правопорушення, чим суд фактично підмінив обов`язок органу обвинувачення довести вину особи посиланням на те, що сторона захисту не спростувала обвинувачення.
Зазначає, що судом першої інстанції проведено розгляд справи за відсутності особи та його захисника без належної перевірки реального забезпечення права на захист.
До початку судового розгляду на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення захисника адвоката Михайлюка Н.М., які за своїм змістом є аналогічними до доводів апеляційної скарги. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Михайлюк Н.М. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Зокрема, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 показав, що дійсно, 06.02.2026 о 23 год. 50 хв. у м. Івано-Франківську, не маючи права керування транспортним засобом, керував автомобілем марки Audi S5, н. з. НОМЕР_1 , оскільки діяв в умовах крайньої необхідності та намагався довести до медичного закладу особу, яка потребувала такої допомоги. Однак, був затриманий працівниками поліції, які безпідставно склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Михайлюка Н.М., суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
В апеляційній скарзі міститься посилання на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Михайлюка Н.М.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст. .268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності надійшла до Івано-Франківського міського суду 19.02.2026 року (а.с. 5). 
Постановою Івано-Франківського міського суду від 01.04.2026 (а.с. 28) за клопотанням захисника справу направлено на розгляд до Галицького районного суду. Постанову від 01.04.2026 отримали захисник Гунько О.Ю. і Петраш Р.І., про що наявні розписки (а.с. 30-31).
Відповідно до інформації з автоматизованого розподілу від 07.04.2026 року (а.с. 35), головуючим суддею визначено Мергеля М.Р. Розгляд справи призначено на 17.04.2026 року о 10 год. про що повідомлено особу та захисника шляхом надсилання повістки до електронних кабінетів. 
З мотивувальної частини постанови суду першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Гунька О.Ю., які належним чином повідомлялись про розгляд справи, однак у судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань не подавали.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи 17.04.2026 року о 10 год. 20 хв. на адресу Галицького районного суду Івано-Франківської області за допомогою системи «Електронний суд» надійшла заява про відкладення розгляду справи від захисника адвоката Гунька О.Ю., у зв`язку із тим, що договором про надавання правової допомоги, захисник міг представляти інтереси ОСОБА_1 в Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області, а участь в справі у Галицькому районному суді Івано-Франківської області договором не охоплювалося.
Крім того, 17.04.2026 року о 10 год. 20 хв. на адресу Галицького районного суду Івано-Франківської області за допомогою системи «Електронний суд» надійшла заява захисника адвоката Михайлюка Н.М. про вступ у справу як представника ОСОБА_1 на підставі ордеру №14/26 від 17.04.2026 року та відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності та його захисників протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без їх участі, оскільки свідчили про явне зловживання процесуальними правами з метою затягнути розгляд провадження. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів. 
Апеляційний суд неодноразово зазначав, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту не погоджується з рішенням суду першої інстанції та стверджує про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Зокрема, зі змісту апеляційної скарги сторони захисту та доводів, які були наведені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що сторона захисту стверджує, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не доводиться сукупністю належних та допустимих доказів. 
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що винуватість у вчиненні правопорушення повинна бути доведена сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду. 
Так, зі змісту досліджених судом першої інстанції та перевірених судом апеляційної інстанції матеріалів справи встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч.5 ст. 126 КУпАП доведена матеріалами справи. 
Так, винуватість ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 585066 від 07.02.2026 року (а.с. 1), який складений уповноваженою на те особою – інспектором 2 взводу 2 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Бойком І.Б. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 . 
Відповідно до протоколу, в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено, що ОСОБА_1 відмовився їх надавати відповідно до ст. 63 Конституції України.
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, що підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції. 
Твердження сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП складено з грубим порушенням вимог закону і не може бути належним та достатнім доказом по справі, є безпідставним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, особою яка мала на це відповідні повноваження. 
Відповідно до довідки, складеної інспектором ВАП УПП в Івано-Франківській області ДПП капітана поліції Корнутою О., про те, що ОСОБА_1 24.08.2025 року керував ТЗ не маючи права керування. Відносно нього складено постанову БАД №369120 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 3400 грн.
25.09.2025 року ОСОБА_1 керував ТЗ без права керування. Відносно останнього було складено протокол серії ЕПР1 №434150 про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП та рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.10.2025 року накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 40800 грн. та позбавлення права керування транспортним засобом терміном на 5 років. (а.с. 2).
Відповідно до довідки, складеної інспектором відділу АП капітаном поліції Корнутою О., про те, що станом на 09.02.2026 р. згідно з обліковими даними підсистеми «Адміністративна практика» інформаційного порталу Національної поліції України ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом не видавалося. (а.с. 3)
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Вищевказаний відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Відеозаписом, зафіксовано, як працівники поліції зупиняють транспортний засіб та підходять до водія ОСОБА_1 , повідомивши останнього про здійснення відеофіксації їхнього спілкування. Також водію ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу, а саме — використання покажчиків повороту, які не відповідають вимогам ДСТУ, оскільки мають невідповідний колір.
Надалі працівники поліції перевірили документи водія, зокрема посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У ході перевірки встановлено особу водія — ОСОБА_3 , а також з`ясовано, що посвідчення водія він не отримував, у зв`язку з чим був відсутній відповідний документ на право керування транспортним засобом.
Після цього працівники поліції роз`яснили ОСОБА_3 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомили про намір скласти щодо нього адміністративні матеріали за повторне протягом року керування транспортним засобом без відповідного права на керування.
У подальшому працівники поліції повідомили ОСОБА_3 про відсторонення його від керування транспортним засобом та вказали на необхідність залучення іншого водія. Водночас поліцейські здійснювали оформлення адміністративних матеріалів.
Згодом ОСОБА_3 було ознайомлено зі складеним щодо нього протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, повторно роз`яснено його процесуальні права. Від надання пояснень останній відмовився. Також його було повідомлено про дату та місце розгляду справи в Івано-Франківському міському суді, про що він особисто розписався у протоколі.
У своїй апеляційній скарзі захисник адвокат Михайлюк Н.М. вказує, що вищевказана довідка не може бути належним доказом притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Зі змісту відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 знав про наявність вищевказаної постанови та протоколу працівника поліції, однак повторно аналогічне правопорушення у вигляді керування транспортним засобом за відсутності відповідного права. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів. 
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про неправильність висновків суду про те, що ОСОБА_1 раніше вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст. 126 КУпАП за правопорушення, яке вчинив 24.08.2025 року та 25.08.2025 року та повторно вчинив керування транспортним засобом не маючі такого права носять голослівний та бездоказовий характер. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що постанова поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана такою, що має преюдиціальне значення, оскільки не є судовим рішенням. Так, преюдиційний характер мають тільки судові рішення, які набрали законної сили. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. 
За таких обставин, довідка про притягнення до адміністративної відповідальності оцінюється судом як певний доказ, який дозволяє визначити правову кваліфікацію дій особи, яка не маючи відповідного права керування транспортним засобом або будучи позбавлена права керування транспортним засобом на підставі судового рішення, свідомо його не виконує та повторно вчиняє керування транспортним засобом без наявності в нього відповідного права. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що диспозиція ч.5 ст.126 КУпАП не передбачає, що повторні дії особи, щодо порушення вимог про заборону керування транспортним засобом повинні бути вчинені після того, як особу буде притягнуто до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд вважає, що під час розгляду апеляційної скарги не доведено неправильність судового рішення, яке було ухвалено судом першої інстанції та яким правопорушника було визнано винним у вчиненні правопорушення. 
При вирішанні питання щодо доведеності вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП суд враховує сукупність доказів, які містяться в матеріалах провадження та повністю доводять винуватість у вчиненні правопорушення. 
Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП, відповідальність настає у випадку повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. За таких обставин не має значення час набуття законної сили відповідної постанови поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без наявності відповідного права. 
Апеляційний суд, вважає, що наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими і суд першої інстанції поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що під час розгляду апеляційної скарги не доведено неправильність судового рішення, яке було ухвалено судом першої інстанції та яким ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення. 
При вирішанні питання щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП суд враховує сукупність доказів, які містяться в матеріалах провадження та повністю доводять винуватість у вчиненні правопорушення. 
Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП, відповідальність настає у випадку повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Апеляційний суд, вважає, що наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими і суд першої інстанції поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Михайлюка Н.М. залишити без задоволення.
Постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв