Справа № 420/43153/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Свиди Л.І.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою заступника керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси Стадника Сергія Олександровича, в інтересах держави, в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся заступник керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси Стадник Сергій Олександрович, в інтересах держави, в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради, яка полягає у не укладенні охоронного договору з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од), зобов`язання Одеської міської ради протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од).
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.
Ухвалою від 20.03.2026 року суд відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 20.03.2026 року суд відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про об`єднання в одне провадження справ №420/43148/25, №420/43153/25, №420/43149/25.
Ухвалою від 20.03.2026 року суд відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про залучення до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту міжнародного співробітництва, культури та маркетингу Одеської міської ради.
Ухвалою від 20.03.2026 року суд залучив до участі в цій справі в якості відповідача Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс», розгляд цієї справи розпочатий спочатку, наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу – відповіді на відзив.
Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що за результатами опрацювання матеріалів щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді окружною прокуратурою встановлено факт протиправної бездіяльності Одеської міської ради, що полягає у не укладенні охоронного договору з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації з метою збереження пам`ятки науки і техніки, архітектури місцевого значення - Адміністративного корпусу, який віднесено до складу Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, як самостійний об`єкт культурної спадщини. За результатами постійного моніторингу пам`ятки місцевого значення - Адміністративного корпусу, який віднесено до складу Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, Департаментом міжнародного співробітництва, культури та маркетингу Одеської міської ради 10.10.2025 складено інформаційну довідку, за змістом якої охоронний договір на об`єкт культурної спадщини відсутній. Зазначені обставини свідчать про порушення відповідачем вимог законодавства.
З відзиву на позовну заяву Одеської міської ради вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено вичерпний перелік повноважень, наданих військовим адміністраціям, тоді як повноваження на звернення до суду із позовними вимогами про зобов`язання вчинити дії, спрямовані на укладення охоронного договору у цій статті відсутні, що свідчить про те, що Одеська обласна військова адміністрація, як і Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, не наділені повноваженнями на звернення до суду з таким позовом. Натомість, прокурором у цій позовній заяві безпідставно визначено позивачем орган, в особі якого він звернувся до суду з цим позовом, який не має права на звернення до суду з ним. При встановленні підстав звернення до суду у цій справі прокурор фактично здійснював загальний нагляд за законністю, який виключено з компетенції органів прокуратури як такий, що є неприпустимим у правовій державі. Таким чином, визначені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повноваження використовуються абсолютно не з тією метою, з якою ці повноваження надано законом. З метою забезпечення інтересів територіальної громади м. Одеси та раціонального використання майна, яке перебуває у комунальній власності, Одеською міською радою створено Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс», якому передано на праві господарського відання Адміністративний корпус, який віднесено до складу Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, що свідчить про виконання відповідачем повноважень у межах та спосіб, передбачених законами України. Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс» забезпечується охорона та утримання пам`ятки культурної спадщини - Адміністративного корпусу у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, що свідчить про відсутність протиправної поведінки безпосередньо Одеської міської ради. Положеннями законодавства передбачено обов`язок користувача пам`ятки культурної спадщини укласти охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини, що перебуває у його користуванні, проте КП «Одесміськелектротранс» навіть не визначене учасником судового процесу, що є свідченням намагання прокуратури перекласти одноосібну відповідальність на Одеську міську раду, що є недопустимим. Питання укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади, чи надання згоди на укладення таких охоронних договорів не відноситься до виключних повноважень Одеської міської ради та повинно здійснюватися юридичними особами, на балансі яких знаходяться відповідні пам`ятки культурної спадщини.
Від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації надійшли пояснення, в яких зазначено, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. При цьому, всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» охоронний договір на пам`ятку не укладений.
В письмових пояснень Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» зазначило, що Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, що підтверджується листом від 13.01.2026 року №09/11-73 та додатками до нього. При цьому, зазначений корпус перебуває лише на балансі Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», що за своєю правовою природою є формою бухгалтерського обліку майна — обліковою категорією, а не речовим правом, оскільки останнє передбачає наявність відповідного правового титулу. Статус «балансоутримувача» такого титулу не дає та Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» не є власником зазначеного об`єкта, цей об`єкт не передавався підприємству на праві господарського відання, оренди чи узуфрукту.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради від 27.12.1991 №580 об`єкт культурної спадщини - Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська, взято під державну охорону.
Наказом Міністерства культури і туризму України від 05.04.2011 року №207/0/16-11 Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення (охоронний номер 951/1-Од), у грудні 2008 року вказаний об`єкт паспортизований.
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженні об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомо майна, нежитлові будівлі і споруди, за адресою м. Одеса, Хаджибейський район, площа Олексіївська, будинок 21-А, належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.
Згідно листа Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 07.11.2025 № 3456/10/01-12/2-25/1548, за наявною в архіві Департаменту інформацією охоронний договір на комплекс Рішельєвського трамвайного депо по Олексіївській площі м. Одеса не укладено. Відповідно до електронної бази документообігу (ведеться з 2019 року) звернень щодо укладення охоронного договору від власника зазначеної пам`ятки культурної спадщини або уповноваженого ним органу (особи) до Департаменту не надходило.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За приписами ч. 3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99).
Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 року у справі №815/724/15.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Відповідно до ч. 4 ст. 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.
Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що ст. 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.
При цьому, у цій справі подання прокурором адміністративного позову мало на меті захист інтересів держави.
Стосовно наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17, зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Суд також враховує, що у постанові від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону.
У спорах, що виникають з приводу укладення охоронного договору, належним позивачем є орган охорони культурної спадщини, яким є відповідне управління (або відділ) містобудування та архітектури виконкому міської ради або облдержадміністрації (її департамент), а відповідачем - власник пам`ятки культурної спадщини. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 року у справі №620/17968/21, від 24.01.2025 року у справі №560/5184/24.
У пункті 51 постанови від 24.01.2025 року у справі №560/5184/24 Верховний Суд зазначив, що звернення прокурора до суду з позовом до власника пам`ятки, який ухиляється від укладення охоронного договору, про зобов`язання укласти такий договір спрямовано на забезпечення охорони культурної спадщини України, тобто, відповідає інтересам держави, які прокурор має захищати у разі нездійснення або неналежним чином здійснення відповідним управлінням (або відділом) містобудування та архітектури виконкому міської ради або облдержадміністрації (її департамент) своїх повноважень.
Беручи до уваги, що у справі, яка розглядається, достатні та ефективні заходи по захисту інтересів держави Департамент культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації не здійснював, прокурором дотримано процедуру, передбачену ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому у нього виникли, передбачені законом підстави для звернення до суду з цим позовом.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 14.08.2025 року у справі №380/9422/21.
Законом України від 20.09.2006 року №165-V «Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи» ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985 року.
Відповідно до ст. 1, 3, 4, 10, 15 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи кожна Сторона зобов`язується: вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць. Вираз «архітектурна спадщина» включає, зокрема, такі нерухомі об`єкти як пам`ятки, тобто усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення. Кожна Сторона зобов`язується, зокрема, запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.
Кожна Сторона зобов`язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка заохочує програми реставрації та підтримання в належному стані архітектурної спадщини. Кожна Сторона зобов`язується утверджувати у громадській думці розуміння необхідності збереження архітектурної спадщини як елемента культурної самобутності і джерела натхнення і творчості для сьогоднішніх і прийдешніх поколінь.
Відповідно до положень Преамбули, ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 5, 6, 7, 8, 12, 17 «Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768, охоронний договір укладається на пам`ятку чи її частину за видами об`єктів культурної спадщини. В охоронному договорі зазначається режим використання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини, у тому числі території, на якій вони розташовані. Охоронні договори укладаються на пам`ятки культурної спадщини національного, місцевого значення, а також на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини з урахуванням особливостей, передбачених цим Порядком. В охоронному договорі, складеному за формою згідно з додатком 1, зазначаються вимоги щодо режиму використання пам`ятки чи її частини, види і строки виконання робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Охоронний договір на пам`ятку архітектури чи її частину складається за формою згідно з додатком 1 та повинен містити такі додатки: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого визначається Мінкультом) з фотофіксацією, що не перевищує трьох місяців до дати укладення охоронного договору. Для комплексів (ансамблів) складається окремий акт на кожну їх складову. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на п`ять років. Якщо стан пам`ятки або її частини значно змінився після проведення робіт на пам`ятці, - протягом п`яти календарних днів після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, розташовуються на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) технічний паспорт; 4) план пам`ятки чи її частини у масштабі 1:100, 1:200 (можуть бути у складі технічного паспорта); 5) план території пам`ятки; 6) паспорт пам`ятки (форма якого визначається Мінкультом).
Верховний Суд у постанові від 23.12.2019 року у справі №806/1536/18 аналізувавши правову природу охоронного договору, дійшов висновку, що такий договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму. Отже, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
З аналізу положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» та «Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768 вбачається, що юридичні або фізичні особи у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка до якого мають бути додані додаткові документи.
З матеріалів справи вбачається, що нежитлові будівлі і споруди, за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, площа Олексіївська, будинок 21-А, належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.
Таким чином, саме відповідач - Одеська міська рада зобов`язаний укласти охоронний договір на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од).
Оскільки докази укладення охоронного договору на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од) відсутні, суд приходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності Одеської міської ради, яка полягає у не укладенні охоронного договору з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од).
Враховуючи допущену відповідачем бездіяльність, у суду є всі підстави для зобов`язання Одеської міської ради протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпусу у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси Стадника Сергія Олександровича, в інтересах держави, в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації, обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву заступника керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси Стадник Сергія Олександровича (вул. Головківська, 1, м. Одеса, 65091, код ЄДРПОУ 0352855222) в інтересах держави, в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 40055626) до Одеської міської ради (пл. Біржова, 1, м. Одеса, 65026, код ЄДРПОУ 26597691), Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (вул. Водопровідна, 1, м. Одеса, 65007, код ЄДРПОУ 03328497) про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради, яка полягає у не укладенні охоронного договору з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од), зобов`язання Одеської міської ради протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од) – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає у не укладенні охоронного договору з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од).
Зобов`язати Одеську міську ради протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації на пам`ятку науки і техніки, архітектури місцевого значення – Адміністративний корпус у складі Комплексу Рішельєвського трамвайного депо, розташованого за адресою: м. Одеса, Хаджибейський район, пл. Олексіївська (охоронний номер 951/1-Од).
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА