ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №500/724/26
18 червня 2026 року	м. Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника адвоката Коваля Євгена Борисовича звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області:
від 10.11.2025 №808664-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2022 рік на суму 155186,48 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808697-2407-1918- НОМЕР_1 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2023 рік на суму 155186,48 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808709-2407-1918- НОМЕР_1 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2024 рік на суму 163100,99 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808725-2407-1918- НОМЕР_1 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2025 рік на суму 74570,67 грн, земельна ділянка № 6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808666-2407-1918- НОМЕР_1 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2022 рік на суму 132885,50 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
від 10.11.2025 №808703-2407-1918- НОМЕР_1 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2023 рік на суму 132885,50 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
від 10.11.2025 №808713-2407-1918- НОМЕР_1 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2024 рік на суму 139662,66 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
від 10.11.2025 №808726-2407-1918- НОМЕР_1 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2025 рік на суму 139280,03 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.12.2011 на підставі Договору оренди землі №107 Тернопільською РДА було надано в оренду земельну ділянку за кадастровим номером 6125287000:01:001:3333 та на підставі Договору оренди землі №106 земельну ділянку за кадастровим номером 6125287000:01:001:3334. Згодом на підставі додаткових угод строк оренди земельних ділянок продовжений по 28.02.2026 та 15.01.2026 рік відповідно.
07.06.2012 позивачем було створено Фермерське господарство «Почапинське» (код ЄДРПОУ: 38248456) та Фермерське Господарство «Забоєцьке» (код ЄДРПОУ: 38038329), які використовують вищезгадані земельні ділянки за їх цільовим призначенням у процесі здійснення господарської діяльності та самостійно за усі роки здійснювали сплату податкового зобов`язання по них про що відомо відповідачу. Однак, незважаючи на це, відповідачем було винесено вісім податкових повідомлень-рішень на позивача, як фізичну особу, одночасно за чотири роки. ОСОБА_1 вважає спірні рішення ГУ ДПС у Тернопільській області протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 18.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
05.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління ДПС у Тернопільській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
З посиланням на норми чинного законодавства вказує, що згідно з інформаційними ресурсами ДПС України (відповідно до даних Держаного земельного кадастру) у ОСОБА_1 на праві оренди перебувають земельні ділянки загальною площею 39,9998 та 41,0001 га., кадастровий номер 6125287000:01:001:3333, 6125287000:01:001:3334, які розташовані в с. Почапинці, Тернопільського району Тернопільської області.
Проте, позивач вказує, що ним було створено Фермерське господарство «Почапинське» (код ЄДРПОУ: 38248456) та Фермерське господарство «Забоєцьке» (код ЄДРПОУ: 38038329). З моменту отримання зазначених земельних ділянок у користування (оренду) та створення самих фермерських господарств як юридичних осіб, вищезазначені земельні ділянки використовуються фермерськими господарствами за їх цільовим призначенням у процесі здійснення господарської діяльності.
Однак, узагальнюючи норми земельного законодавства, для підтвердження того, як в вказує позивач, що Фермерське господарство «Почапинське» (код ЄДРПОУ 38248456) та Фермерське господарство «Забоєцьке» (код ЄДРПОУ: 38038329), засновником яких є ОСОБА_1 , здійснює діяльність на земельних ділянках із кадастровим номером 6125287000:01:001:3333, 6125287000:01:001:3334, необхідно підтвердити внесення земельних ділянок до статутного капіталу підприємства, а також на підставі яких документів виникли правовідносин щодо земельної ділянки між ОСОБА_1 та ФГ «Почапинське», ФГ «Забоєцьке», що жодним чином в даній справі не підтверджено.
Також, згідно наданого статуту фермерського господарства, вбачається, що земельні ділянки не внесені до статутного капіталу підприємств.
Таким чином, враховуючи вищезазначену інформацію і оскільки платниками не було надано жодних документів, які б підтверджували використання вищезгаданих земельних ділянок для провадження господарської діяльності, нарахування орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 6125287000:01:001:3333, 6125287000:01:001:3334, які розташовані в с. Почапинці, Тернопільського району Тернопільської області. є правомірними і підлягають сплаті, а винесені податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 23.03.2026 клопотання представника відповідача про розгляд за правилами загального позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без задоволення.
У клопотанні представника Головного управління ДПС у Тернопільській області про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справи №500/724/26 - відмовлено.
30.04.2026 представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, а 05.05.2026 позивачем клопотання про долучення доказів.
Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку черговості.
Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі Договорів оренди землі №106, №107 від 14.11.2011 (додаткових угод 2/57-19-ДО від 15.01.2019 і 20/57-19-ДО від 28.02.2019) було надано в оренду земельні ділянки площею 41,0001 га кадастровий номер 6125287000:01:001:3334 та площею 39,9998 га кадастровий номер 6125287000:01:001:3333 із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (угіддя-рілля) для ведення фермерського господарства, які розташовані за межами населеного пункту на території Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.
07.06.2012 позивачем створено Фермерське господарство «Почапинське» (код ЄДРПОУ: 38248456) та Фермерське господарство «Забоєцьке» (код ЄДРПОУ: 38038329), які використовують вказані земельні ділянки у господарській діяльності, що підтверджується поданою податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи, розрахунком загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2025 рік, відомостями про наявність земельних ділянок. 
10.11.2025 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
№808664-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік на суму 155186,48 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
№808697-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік на суму 155186,48 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
№808709-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2024 рік на суму 163100,99 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
№808725-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2025 рік на суму 74570,67 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
№808666-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осібза 2022 рік на суму 132885,50 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
№808703-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік на суму 132885,50 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
№808713-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2024 рік на суму 139662,66 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
№808726-2407-1918-UA61040390000066619 яким визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2025 рік на суму 139280,03 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішень відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.
За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з визначеннями термінів у підпунктах 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України:
земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу);
землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.
Відповідно до статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.
Згідно з абзацом першим пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначає Закон України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 №973-IV (далі - Закон №973-IV).
Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України (частина перша статті 7 Закону №973-IV).
Відповідно до статті 8 Закону №973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
Відповідно до статті 12 Закону №973-IV землі фермерського господарства можуть складатися із: земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування; земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Тобто Закон №973-IV не встановлює будь-яких виключень щодо правового регулювання права користування земельними ділянками та наслідків набуття фермерським господарством права користування земельною ділянкою, яка була надана громадянину для створення фермерського господарства, в силу факту державної реєстрації фермерського господарства.
З комплексного аналізу вимог статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону №937-IV можна зробити висновок, що після набуття права власності або користування земельною ділянкою фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалася.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі №317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі №606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі №677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі №272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі №704/29/17-ц, 16.01.2019 у справі №695/1275/17 та у справі №483/1863/17, від 27.03.2019 у справі №574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі №628/776/18).
Таким чином, з моменту державної реєстрації фермерського господарства та набуття прав юридичної особи таке господарство набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №615/2197/15-ц (провадження №14-533цс18).
Тобто, з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника. 
Відповідна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду №922/989/18 від 23.06.2020.
При цьому суд критично оцінює покликання відповідача на відсутність підтвердження внесення вказаної земельної ділянки до статутного капіталу фермерського господарства, оскільки у ході розгляду справи встановлено, що позивачем було створено та зареєстровано Фермерське господарство «Почапинське» (код ЄДРПОУ: 38248456) та Фермерське господарство «Забоєцьке» (код ЄДРПОУ: 38038329), обов`язковою законодавчо визначеною умовою для державної реєстрації яких є отримання громадянином земельної ділянки для ведення фермерського господарства, до якого з моменту державної реєстрації переходять права та обов`язки землекористувача такої земельної ділянки.
Таким чином земельні ділянки загальною площею 39,9998 та 41,0001 га., кадастрові номери 6125287000:01:001:3333, 6125287000:01:001:3334, які розташовані в с. Почапинці, Тернопільського району Тернопільської області фактично перебувають у користуванні саме юридичної особи Фермерського господарства «Почапинське», Фермерського господарство «Забоєцьке», а фізична особа, яка їх отримала з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, здійснює на ній діяльність не особисто, а через створену ним юридичну особу, дійшов висновку, що земельний податок підлягає сплаті фактичним землекористувачем - фермерським господарством, до якого перейшли права й обов`язки землекористувача.
Щодо тверджень відповідача про те, що позивач належним чином не оформив передачу земельної ділянки фермерському господарству як землекористувачу, і відповідне право за фермерським господарством не зареєстроване, то суд зазначає таке.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, реєстрація будь-якого речового права лише підтверджує (засвідчує) право використання певного майна, а не надає правомочності щодо його використання як такого.
Внесення права користування до реєстру речових прав носить суто формальний характер та не є визначальним за цих правовідносин. Відповідачем у справі не спростовано фактичне (безпосереднє) використання земельної ділянки саме фермерським господарством, яким сплачуються всі необхідні податкові платежі.
З огляду на вказане, відсутність належного оформлення права користування земельною ділянкою, як цього вимагають приписи статей 125, 126 Земельного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не є підставою для застосування подвійного оподаткування такої земельної ділянки.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 10.11.2025, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання з платежу земельний податок з фізичних осіб за 2022-2025 роки в спірних правовідносинах є протиправними та такими, що не відповідають вимогам частини другої статті 2 КАС України, а доводи відповідача не спростовують вказаних висновків суду.
Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
У відповідності до вимог частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 10927,58 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Тернопільській області.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області:
від 10.11.2025 №808664-2407-1918-UA61040390000066619 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік на суму 155186,48 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808697-2407-1918- НОМЕР_1 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік на суму 155186,48 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808709-2407-1918- НОМЕР_1 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2024 рік на суму 163100,99 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808725-2407-1918- НОМЕР_1 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2025 рік на суму 74570,67 грн, земельна ділянка № 6125287000:01:001:3333;
від 10.11.2025 №808666-2407-1918- НОМЕР_1 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік на суму 132885,50 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
від 10.11.2025 №808703-2407-1918- НОМЕР_1 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік на суму 132885,50 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
від 10.11.2025 №808713-2407-1918- НОМЕР_1 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2024 рік на суму 139662,66 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334;
від 10.11.2025 №808726-2407-1918- НОМЕР_1 яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2025 рік на суму 139280,03 грн, земельна ділянка №6125287000:01:001:3334.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 10927,58 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 18 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003, код ЄДРПОУ: 44143637). 
Головуючий суддя Мартиць О.І.